Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№          				    09.02.2009 г.		                       гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			                   ІІІ наказателен състав
на 13.01.2009 г.
в публично заседание в следния състав:

              		                                                Председател: Евгения Рачева
                      
секретар Янка Димитрова
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д.  № 20084410200560 по описа за 2008 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

	Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН.
	С наказателно постановление №1186/23.07.2008 г. на началника на РУ на МВР гр.Левски, на M.K. от с.О., *, ЕГН *, са наложени следните административни наказания: глоба в размер на 20,00 лв. на осн. чл.185 от ЗДвП за допуснато нарушение на чл.40, ал.1 от ЗДвП, и глоба в размер на 200,00 лв. и лишаване от право да управлява МПС за срок от 6 месеца на осн. чл.175, ал.1, т.5 от ЗДвП за допуснато нарушение на чл.123, ал.1, т.2 от ЗДвП – за това, че на 23.06.08 г. в 17:30 часа в с.Обнова, ул.„Неофит Рилски” и ул.„Заря”, управлява лек автомобил с рег.№* като извършва неправилно движение на заден ход, без да се убеди, че пътят зад него е свободен и удря движещият се по ул.„Н.Рилски” пешеходец, като прави птп с неимуществени вреди и след произшествието напуска мястото без да изчака служители от пътен контрол при РПУ-Левски – и на основание чл.4, ал.2 от Наредба № Із-1959/2007 г. на министъра на вътрешните работи, на K. са отнети 4 к.т. 
	Недоволен от така издаденото наказателно постановление (НП) е останал жалбоподателят M. K., който счита, че актът за установяване на административно нарушение (АУАН) е съставен в противоречие със закона и поради тази причина както самият акт, така и издаденото на негова основа НП се явяват незаконосъобразни, поради което моли съда да отмени последното като незаконосъобразно, а в случай, че не намери основания за това – да намали наложените му наказания към предвидения от закона минимум. 
	Ответникът в съдебното производство не се представлява в с.з. и не изразява становище по жалбата.
Съобразявайки събраните по делото доказателства, съдът намира за установено следното:
С оглед датата на връчване на наказателното постановление на K. – 10.11.2008 г. (л.4 от делото) – и датата на депозиране на жалбата му пред наказващия орган – 12.11.2008 г. (л.2 от делото) – съдът счита, че жалбоподателят е спазил 7-дневния срок по чл.59, ал.2 от ЗАНН. Жалбата е основателна в частта относно наложените на осн. чл.175, ал.1, т.5 от ЗДвП наказания и недопустима относно наложеното на осн. чл.185 от ЗДвП наказание.
При разглеждането й съдът съобрази следното:
Акт за установяване на административно нарушение бланков №414989 е съставен на 23.06.2008 г. от M.A., на длъжност мл.автоконтрольор при РПУ-Левски, срещу M.K. за нарушения на чл.40, ал.1 и чл.123, ал.1, т.2, б.„б” и б.„е” от ЗДвП – за това, че на 23.06.2008 г. около 17:30 часа в с.Обнова на ул.„Неофит Рилски” и ул.„Заря”, като водач на МПС – лек автомобил с рег.№ * – извършва неправилно движение на заден ход без да се убеди, че пътят зад превозното средство е свободен, и удря движещият се по ул.„Неофит Рилски” пешеходец А.И., ЕГН * от с.О., като прави птп с неимуществени вреди и след произшествието напуска мястото без да изчака служители от пътен контрол при РПУ-Левски. След установяването на водача било констатирано, че е употребил алкохол 0,86 промила, установено от вдухване в техн. средство „Алкомер 931” с №2243411 и му е издаден талон за медицинско изследване №008453.
В АУАН като очевидец на деянието е посочена Е.А. (в съдебно заседание при снемане на самоличността й бе установено от личната карта, че фамилното й име е А., а не А., както неправилно е записана в АУАН), която е подписала акта в качеството на свидетел.
Жалбоподателят е подписал акта, като е записал, че има възражения, но не е конкретизирал такива. Видно е още от АУАН, че екземпляр от същия е бил връчен на K. на 23.06.2008 г.
Жалбоподателят не оспорва компетентността на актосъставителя и на наказващия орган. Служебно известно на съда е, че актосъставителят А. има правото да съставя актове по ЗДвП, а началникът на РПУ е определен да издава наказателни постановления по ЗДвП (това се установява и от приложената на л.6 от делото заповед на министъра на вътрешните работи №Із-189/08.02.2007 г.), поради което съдът приема, че АУАН е съставен от оправомощено лице, респ. наказателното постановление е издадено от компетентен орган.  
Видно от копието от страницата на дневника за нарядите (л.5 от делото), в нея е отразено, че на 23.06.2008 г. е съставен акт срещу жалбоподателя във връзка със станалото в с.Обнова птп. 
Видно от справка рег.№7605/19.11.2008 г. на РУ на МВР-Левски (л.21 от делото), по случая няма издаден протокол за птп.
Жалбоподателят се явява в с.з. и излага версия, според която не се движел на заден ход, когато детето, пресичайки улицата, само се ударило в задната част на автомобила му. Последният бил в покой. Твърди също така, че детето веднага се изправило, нищо му нямало, освен ожулено коляно, и веднага се отдалечило от автомобила в посока на жената, която малко преди него пресякла улицата. M. K. се прибрал.
С показанията си актосъставителят А. потвърждава отразените в АУАН констатации относно механизма на произшествието и поведението на жалбоподателя. Същият уточнява, че не е очевидец на станалото, а е взел предвид показанията на свидетелката Е.А., която пред него заявила, че видяла как автомобилът се движил на заден ход и ударил детето. А. видял също така леки охлузвания по колената на последното.
В съдебно заседание, след проведен задълбочен разпит на свидетелката А., се установи, че последната не е очевидец на съприкосновението между автомобила и детето. Тя призна, че преминала първа през улицата и вече се била отдалечила доста от автомобила на M. K., когато улицата пресякло и детето А.И.. Докато А. пресичал улицата, А. била с гръб към него. Свидетелката се обърнала и видяла детето паднало зад автомобила, но без да види самото съприкосновение между автомобила и А..
 Изясни се също така в хода на съдебното следствие, че в близост до твърдяното местопроизшествие са били на седянка М.К., Й.К., М.М., И.М., Й.С., В.П. и М.Т., като последните две не били видели какво се случило. От разпита на свидетелите М.К., Й.К., М.М. и И.М., се установява, че автомобилът, управляван от жалбоподателя, бил спрян, не се движил назад и детето, което тикало колело, само се ударило в автомобила при пресичане на улицата. Установява се също така, че детето веднага се изправило и избягало към свидетелката А.. Свидетелката Й.С. няма преки впечатления от съприкосновението между автомобила и детето, поради което показанията й не допринасят за изясняване механизма на произшествието.
Свидетелите Н.Н. и И.И., и двамата служители в РУ на МВР-Левски, не са очевидци на инцидента, а са участвали в изясняване на случая. Н. си спомня, че по лекия автомобил нямало никакви следи от удар. Свидетелят И. пък е категоричен, че след като посетили дома на детето установили, че на последното нищо му нямало. Свидетелите М.К. и И.И. са в родствени връзки с жалбоподателя, но показанията им са съответни на показанията на останалите свидетели, които не са заинтересовани от изхода на делото, и съдът ги приема като обективни.
Няма съществени противоречия между дадените от свидетелите показания (според едни ударът е станал в задната част на автомобила, а според други – отстрани на автомобила, отново в задната част, но това разминаване във възприятията може да се обясни с различното място, на което са се намирали съответните свидетели), свидетелите добросъвестно даваха сведения за обстоятелствата, за които имаха спомени, и съдът им дава вяра. Тук следва да се отбележи, че самата свидетелка А. се отрече от първоначалните си показания, според които автомобилът се движил на заден ход и така ударил детето – впоследствие, в хода на разпита й се изясни, че това е нейно предположение и че не е видяла такова нещо. 
При така обсъдения доказателствен материал съдът намира за установено следното:
Няма доказателство за това, че съприкосновението между детето и автомобила на жалбоподателя е настъпило в резултат на движение на последния на заден ход. По категоричен начин се изясни, че автомобилът е бил в покой, когато детето явно само е загубило равновесие и се ударило леко в задната част на автомобила. Актосъставителят е бил заблуден от свидетелката А., която пред него категорично е твърдяла, че е очевидец и автомобилът се е движил на заден ход, при което е ударил детето. По тази причина се е стигнало до отразяване на неверни обстоятелства в АУАН.
Жалбата на M. K. относно първото посочено нарушение по чл.40, ал.1, за което е санкциониран на осн. чл.185 от ЗДвП, не следва да бъде разглеждана предвид обстоятелството, че е наложено наказание глоба в размер на 20,00 лв., следователно съдебното производство по жалбата на M. K. против наказателното постановление в тази му част следва да бъде прекратено, тъй като е недопустимо съгласно чл.189, ал.5 от ЗДвП.

Жалбоподателят не е допуснал нарушение на чл.123, ал.1, т.2 от ЗДвП и съответно незаконосъобразно е наказан на осн. чл.175, ал.1, т.5 от ЗДвП, като съображенията на съда за този извод са следните:
Необходима предпоставка за приложение разпоредбите на горепосочените норми на закона е наличието на пътнотранспортно произшествие. В случая такова не е налице, тъй като инцидентът не е възникнал в процес на движение на пътно превозно средство – по категоричен начин се установи, че управляваният от M. K. автомобил е бил в покой, когато детето (в случая – пешеходец, тъй като е тикало велосипед, а не се е возило на него) се ударило в колата. Съгласно §6, т.30 от ДР на ЗДвП  „пътнотранспортно произшествие” е събитие, възникнало в процеса на движението на пътно превозно средство и предизвикало нараняване или смърт на хора, повреда на пътно превозно средство, път, пътно съоръжение, товар или други материални щети. 
Липсва и другата предпоставка – а именно, жалбоподателят да е участник в птп. Според §6, т.27 от ДР на ЗДвП „участник в пътнотранспортно произшествие” е всеки, който е пострадал при произшествието или с поведението си е допринесъл за настъпването му. M. K. нито е пострадал в случая (пострадало е детето), нито е допринесъл за настъпването му (автомобилът му е бил в покой, когато детето го е доближило и се е ударило в него). Субект на нарушение по чл.123 от ЗДвП може да е само лице, имащо качеството на участник в птп и след като се изясни, че нито е имало птп, нито M. K. е участник в птп, то следва изводът, че жалбоподателят не е извършил нарушение по чл.123 от ЗДвП, респ. незаконосъобразно е наказан на осн. чл.175 от ЗДвП за нарушение, каквото не  извършил.
С оглед горното съдът счита, че наказателното постановление следва да бъде отменено в посочената част. 
Предвид всичко изложено, съдът

Р   Е   Ш    И :

ПРЕКРАТЯВА на основание чл.189, ал.5 от ЗДвП съдебното производство по жалбата на M.K. от с.О., *, ЕГН *, срещу наказателно постановление №1186/23.07.2008 г. на началника на РУ на МВР гр.Левски в частта относно наложеното на осн. чл.185 от ЗДвП административно наказание глоба в размер на 20,00 лв. за допуснато нарушение на чл.40, ал.1 от ЗДвП, в която връзка са му и отнети 4 к.т. на осн. Наредба Із-1959/2007 г. на министъра на вътрешните работи.

ОТМЕНЯ на осн. чл.63, ал.1 от ЗАНН горепосоченото НП в останалата му част относно наложените на осн. чл.175, ал.1, т.5 от ЗДвП наказания глоба в размер на 200,00 лв. и лишаване от право да управлява МПС за срок от 6 месеца за допуснато нарушение на чл.123, ал.1, т.2 от ЗДвП, като НЕЗАКОНОСЪОБРАЗНО.

РЕШЕНИЕТО подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр.Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено.

		                                                           РАЙОНЕН  СЪДИЯ: