п р и с ъ д а
№ ________

гр. ЛЕВСКИ,    22.10.   2008 год.

В ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд на   двадесет и втори октомври   през две хиляди и осма година в открито съдебно заседание, в следния състав:

       ПРЕДСЕДАТЕЛ:СТОЙКА МАНОЛОВА
     		   ЧЛЕНОВЕ:Кирил Цвятков				         		          Тодор Тодоров
 
на секретаря Илияна Петрова  в присъствието на прокурор Рени Кирилова разгледа докладваното от съдия Манолова наказателно н.д.о.х. № 20084410200202  и на основание данните по делото и закона

П Р И С Ъ Д И :

	ПРИЗНАВА подсъдимия А.Я. роден на * г. в гр.Т., *, ЕГН *, за ВИНОВЕН в това, че на 14.09.2007 г. след предварителен сговор с лице с неустановена самоличност, в гр.Плевен възбудил и поддържал в гр.Левски заблуждение у В.Т.  от гр.П., че синът му е извършил престъпление – ПТП с пострадал, който е напуснал местопроизшествието и е задържан в ареста в гр.Велико Търново и с оглед освобождаването му е необходимо да се платят на дознател  сумата от 1500 евро, с цел да набави за себе си и за неустановеното лице имотна облага в размер на 1500 евро / 2925,00 лв./, като нанесъл вреда в горния размер на Т. , поради което и на основание чл.210, ал.1, т.2 във вр. чл.55, ал.1 ,т.1 от НК ГО ОСЪЖДА на наказание  ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА за срок от ШЕСТ МЕСЕЦА. 
На основание чл.66, ал.1 от НК отлага изтърпяването на така наложеното наказание с изпитателен срок от ТРИ ГОДИНИ. 
	На основание чл.25 във вр. чл.23, ал.1 от НК ОПРЕДЕЛЯ едно общо наказание по споразумение от 08.01.2008 г., влязло в сила на 08.01.2008 г., постановено по н.д.о.х.№819/07 г. по описа на РС-Левски, с което по отношение на А.Я. е наложено наказание лишаване от свобода за срок от шест месеца, чието изтърпяване е отложено с изпитателен срок от три години, за деяние извършено на 17.09.2007 г.  и настоящата присъда, като НАЛАГА НАЙ-ТЕЖКОТО от тях, а именно ШЕСТ МЕСЕЦА  ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА. 
На основание чл.66, ал.1 от НК отлага изтърпяването на така наложеното общо наказание с изпитателен срок от ТРИ ГОДИНИ. 
	На основание чл.53, ал.1 б”а” от НК веществените доказателства – 1 бр. мобилен апарат марка „Нокиа” черен на цвят, с ИМЕИ3539670717375562 и 1 бр. СИМ карта на „М-тел” с номер 0886282206 се отнемат в полза на държавата.
	ПРИСЪДАТА подлежи на обжалване и протестиране пред ПОС в 15-дневен срок от днес.

						ПРЕДСЕДАТЕЛ:
						
				        СЪДЕБНИ ЗАСЕДАТЕЛИ: 1.

							     2.	
МОТИВИ ПО НОХД 20084410200202

Обвинението против подсъдимия А.Я. роден на 16.09.1985 г. в гр.Трявна, живущ в с. Градище, българин, български гражданин, с основно образование, неженен, осъждан, ЕГН 8509162303, e по чл.210, ал.1, т.2 от НК, затова, че на 14.09.2007 г. след предварителен сговор с лице с неустановена самоличност, в гр.Плевен възбудил и поддържал в гр.Левски заблуждение у В.Т.  от гр.Плевен, че синът му е извършил престъпление – ПТП с пострадал, който е напуснал местопроизшествието и е задържан в ареста в гр.Велико Търново и с оглед освобождаването му е необходимо да се платят на дознател  сумата от 1500 евро, с цел да набави за себе си и за неустановеното лице имотна облага в размер на 1500 евро / 2925,00 лв./, като нанесъл вреда в горния размер на Т. 
	Подсъдимият Я.  е получил препис от обвинителния акт, разбира обвинението и признава вината си.
Съдът като прецени събраните по делото доказателства, приема за установено следното:
На 14.09.2007 г., около 12.15 часа подсъдимият А. Я.  позвънил на телефон * на семейство Ч. . На този ден на гости на семейството била свидетелката Н. П. – дъщеря на свидетелката Н. Ч.. Подсъдимият й говорил на малко име и тя си помислила, че се обажда съседът й Ю., с когото са израснали като деца. Подсъдимият Я.  й споделил, че е предизвикал ПТП с пострадал и че поради тази причина е задържан в Следствения арест в гр. Велико Търново. Същият помолил свидетелката да не споделя с родителите му и че след малко ще се обади, за да продиктува мобилния телефон за връзка с дознателя. След като подсъдимият отново се обадил на свидетелката П., й продиктувал номер:* за връзка с дознателя (мобилният номер, на който е отговаряло неустановеното лице). 
Свидетелката П.  споделила с подсъдимия Я. , че няма възможност да разговаря с него и поради тази причина ще предаде номера на майка си чрез свидетелката Н.Ч.  , която по това време се намирала на работното си място – МЦ „А.”. Свидетелката Н.Ч.   позвънила на оставения мобилен номер за връзка с дознателя от нейния мобилен номер – *. Представила се и обяснила на мъжа, представил се за „дознател” – подсъдимият, че ще се свърже с бащата на Ю.. След като свидетелят Т.  разбрал за случилото се веднага от домашния си телефон * позвънил на оставения за връзка с „дознателя” – подсъдимия номер. Мнимият дознател (неустановеното лице) поискало сумата от 4000 лв., която била необходима за освобождаването на сина на Т.  от Следствения арест гр. Велико Търново. Свидетелят споделил с лицето, което се представило за дознател, че ще осигури само сумата от 1500 евро. Двамата се уговорили да се видят пред болницата в гр. Левски в 15 часа. Свидетелят Т.  обяснил как ще бъде облечен, след което с личния си автомобил заминал за гр. Левски. Там паркирал лекия си автомобил на паркинга и пеш се отправил към болницата. По пътя го пресрещнал подсъдимия Я. , като се представил за сина на дознателя и обяснил на свидетеля, че баща му е зает и ако носи парите, може да ги даде на него. Свидетелят, загрижен за състоянието на сина си, броил на подсъдимия сумата от 30 банкноти в купюри по 50 евро, или сумата от 1500 евро. Уговорката била, че след като подсъдимият си замине, след около час ще дойдат сина на свидетеля заедно с „дознателя”. 
Свидетелят Т.  почакал, след като подсъдимият тръгнал с паричната сума. Изминал период от време и той решил да звънне по телефона на сина си, за да се увери в истинността на горните обстоятелства, свързани с неговия син. След като провел разговора със сина си, свидетелят Т.  разбрал, че е въведен в заблуждение от подсъдимия. След извършване на разпознаване, свидетелят Т.  без колебание посочил подсъдимия Я. .
С протокол за доброволно предаване от 28.09.2007 г. подсъдимият А.Я. предал на А.К. – дознател при РПУ Левски: 1 бр. мобилен апарат марка „N.” черен на цвят, с ИМЕИ * е 1 брой СИМ карта на –тел с номер * и срещу разписка предаден на Е.С. – домакин при РПУ гр. Левски на съхранение.
От изисканата справка – разпечатка за проведени входящи и изходящи разговори на № * на дата 14.09.2007 г. е регистрирано входящо обаждане от телефон * (телефон даден за връзка) в 14.58.12 часа и 15.03.31 часа. Свидетелят Т.  в показанията си твърди, че след като се срещнал със сина на мнимия дознател около 15 часа поискал да разговаря с „бащата” и тогава подсъдимият позвънил на телефон *.          
Подсъдимият Я.  и защитникът му  са дали съгласие да бъде открита процедура по предварително изслушване на страните и да не се провежда разпит на всички свидетели, а при постановяване на присъдата непосредствено да се ползва съдържанието на съответните протоколи от до съдебното производство.
Подсъдимият е признали изцяло фактите, изложени в обстоятелствената част на обвинителния акт и се е съгласил да не се събират доказателства за тези факти.  
В съответствие с разпоредбите на НПК и на основание чл. 371 от НПК съдът е уведомил подсъдимия, че съответните доказателства от до съдебното производство и направеното от него самопризнание по чл. 371 т.2 от НПК ще се ползва при постановяване на присъдата.
На основание чл. 373 ал. 3 от НПК и предвид обстоятелството, че действията по разследването са извършени при условията и по реда, предвиден в НПК, съдът е одобрил изразеното съгласие. 
С определение на основание чл. 372 ал.4 от НПК съдът е обявил, че при постановяване на присъдата ще ползва самопризнанието, без да събира доказателства за фактите, изложени в обстоятелствената част на обвинителния акт.   
 На основание чл. 283 от НПК съдът е присъединил към доказателствата писмените доказателства, събрани на досъдебното производство.   
На основание чл. 373 ал.2 от НПК съдът не е извършил разпит на подсъдимия и свидетелите за фактите, изложени в обстоятелствената част на обвинителния акт. 
 Съдът приема, с оглед на събраните по делото доказателства, че обвинението е доказано по безспорен и несъмнен начин.
Налице е извършено деяние. Деянието е извършено от подсъдимия. Извършено е виновно.
Подсъдимият е осъществил от обективна и субективна страна състава на чл. 210 ал.1 т.2 от НК , тъй като на 14.09.2007 г. след предварителен сговор с лице с неустановена самоличност, в гр.Плевен възбудил и поддържал в гр.Левски заблуждение у В.Т.  от гр.П., че синът му е извършил престъпление – ПТП с пострадал, който е напуснал местопроизшествието и е задържан в ареста в гр.Велико Търново и с оглед освобождаването му е необходимо да се платят на дознател  сумата от 1500 евро, с цел да набави за себе си и за неустановеното лице имотна облага в размер на 1500 евро / 2925,00 лв./, като нанесъл вреда в горния размер на Т. 
Деянието  е извършено от подсъдимия при форма на вината пряк умисъл. Той е съзнавал общественоопасния характер на деянието, предвиждал е неговите общественоопасни последици и е искал настъпването им. 
Причина за извършване на престъплението е желанието на подсъдимия да се облагодетелства по неправомерен начин и неспазване на установения правов ред.
При определяне на наказанието по отношение на подсъдимия А.Я. съдът взе предвид признанията на вината, както и на всички факти в обвинителния акт съдействието, което е оказал на органите на съдебното и досъдебно производство, обществената опасност на деянието и дееца, целите на наказанието с оглед на превъзпитанието на подсъдимия.
Съдът съобрази и разпоредбата на чл. 373 ал.2 от НПК, според която при постановяване на осъдителна присъда, следва да  определи наказанието при условията на чл. 55 от НК и без да са налице многобройни или изключителни смекчаващи отговорността обстоятелства.   
С оглед на изложеното, тъй като в разпоредбата на чл. 210 ал.1 т.2 от НК е предвиден минимум, следва съдът да приложи разпоредбата на чл. 55 ал.1 т.1 от НК и да определи наказанието под най-ниския предел.
Предвид изложеното, осъжда А.Я. на наказание шест месеца лишаване от свобода.
Тъй като по време на извършване на деянието подсъдимият не е бил осъждан на наказание лишаване от свобода, наложеното наказание е от шест месеца, т.е. под три години, и с оглед целите на наказанието във връзка с генералната и специална превенция, съдът счита, че са налице основанията за приложение разпоредбата на чл. 66, ал.1 от НК. Предвид изложеното, съдът отлага изпълнението на наказанието лишаване от свобода с изпитателен срок от три години.
	Видно от справката за съдимост, подсъдимият Я.  е осъден със споразумение от 08.01.2008 г., по НОХД 819/2007 г. по описа на РС Левски, влязло в сила на 08.01.2008 г., на наказание лишаване от свобода за срок от шест месеца, чието изпълнение е отложено с изпитателен срок от три години, за деяние, извършено на 17.9.2007 г.
	Предвид изложеното, съдът счита, че са налице основанията за приложение разпоредбата на чл. 25, ал.1 във вр. с чл. 23, ал.1 от НК, тъй като деянията по цитираното НОХД 819/2007 и по настоящото дело – 202/2008 г. по описа на РС Левски са извършени, преди да има влязла в сила присъда за което и да е от тях.
 	С оглед на изложеното и на основание чл.25 във вр. чл.23, ал.1 от НК съдът ОПРЕДЕЛЯ едно общо наказание по споразумение от 08.01.2008 г., влязло в сила на 08.01.2008 г., постановено по н.д.о.х.№819/07 г. по описа на РС-Левски, с което по отношение на А.Я. е наложено наказание лишаване от свобода за срок от шест месеца, чието изтърпяване е отложено с изпитателен срок от три години, за деяние извършено на 17.09.2007 г.  и настоящата присъда, като НАЛАГА НАЙ-ТЕЖКОТО от тях, а именно ШЕСТ МЕСЕЦА  ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА. 
На основание чл.66, ал.1 от НК отлага изтърпяването на така наложеното общо наказание с изпитателен срок от ТРИ ГОДИНИ. 
Следва да се приложи разпоредбата на чл. 53 от НК, според която независимо от наказателната отговорност се отнемат в полза на държавата вещите, които принадлежат на виновния са били предназначени или са послужили за извършване на умишлено престъпление. Вещите, които са собственост на подсъдимия, и са послужили за извършване на умишленото престъпление, следва да бъдат отнети в полза на държавата. Предвид изложеното и на основание чл.53, ал.1 б”а” от НК веществените доказателства – 1 бр. мобилен апарат марка „Н.” черен на цвят, с ИМЕИ* и 1 бр. СИМ карта на „М-тел” с номер * се отнемат в полза на държавата.
	Водим от горното съдът постанови присъдата си.

					ПРЕДСЕДАТЕЛ: