Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№					     28.07.2008 г.			               гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			                     ІІІ наказателен състав
на 15.07.2008 г.
в публичното заседание в следния състав:

 	                                                                         Председател: Евгения Рачева
секретар Илияна Петрова
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д.  № 20084410200086 по описа за 2008 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН. 
С наказателно постановление №2594/03.01.2008 г. на началника на РПУ гр.Левски, на Я.А.от гр.Л.,*, ЕГН *, са наложени административните наказания, както следва: на осн. чл.185 от ЗДвП – глоба в размер на 20,00 лв. за нарушение на чл.40, ал.1 от ЗДвП, и на осн. чл.175, ал.1, т.5 от ЗДвП – глоба в размер на 200,00 лв. и лишаване от право да управлява МПС за срок от 6 месеца за нарушение на чл.123, ал.2, т.3, б.”в” от ЗДвП за това, че на 11.11.2007 г. около 12:00 часа в гр.Л., ул.”Х.”, управлява лек автомобил с рег.№* като извършва движение на заден ход без да се убеди, че пътят зад него е свободен и пред дом №* удря паркирано МПС с рег.№* като прави птп с материални щети, след което напуска мястото на птп без да уведоми служителите от ПП-КАТ при РПУ-Левски.
Недоволен от така издаденото наказателно постановление (НП) е останал жалбоподателят Я.А., който го обжалва като незаконосъобразно и моли съда да го отмени, а ако не намери основание за това – да намали наложените наказания до минимума им, определен от закона.
Ответникът не изпраща представител в с.з. и не изразява становище по жалбата. 
Съобразявайки събраните по делото доказателства и становищата на страните, съдът намира за установено следното:
С оглед датата на връчване на наказателното постановление на А. – 01.02.08 г. – и датата на депозиране на жалбата му пред наказващия орган – 08.02.08 г. – съдът счита, че жалбата е подадена в срока по чл.59, ал.2 от ЗАНН.
Жалбата е недопустима относно наложеното наказание на осн. чл.185 от ЗДвП и в тази част не следва да бъде разглеждана предвид обстоятелството, че за извършеното нарушение на чл.40, ал.1 от ЗДвП на А. е наложено наказание глоба в размер на 20,00 лв., следователно съдебното производство по жалбата против наказателното постановление в тази му част следва да бъде прекратено, тъй като е недопустимо съгласно чл.189, ал.5 от ЗДвП.
Жалбата е основателна в частта относно наложените на осн. чл.175, ал.1, т.5 от ЗДвП наказания, но само по отношение искането за намаляването им.
При разглеждането й съдът съобрази следното:
Акт за установяване на административно нарушение бланков №748990  е съставен на 12.12.2007 г. от Н.Н., на длъжност автоконтрольор при РПУ-Левски, срещу Я.А.за това, че последният на 11.11.2007 г. около 12:00 часа в гр.Левски по ул.”Х.” управлява лек автомобил с рег.№* като извършва движение назад, без да се убеди, че пътят зад превозното средство е свободен и пред дом №* удря паркирано МПС с рег.№* като прави птп с материални щети, след което напуска мястото на произшествието, без да уведоми служителите от Пътен контрол при РПУ-Левски – нарушения по чл.40, ал.1 и чл.123, ал.2, т.3, б.”в” от ЗДвП.
Жалбоподателят е отказал да подпише акта, като отказът му е удостоверен с подписа на свидетел, чиито три имена, ЕГН и адрес са отразени в АУАН.
Актът е съставен в присъствието на свидетеля А.К., за когото е отбелязано, че е единствено свидетел на съставяне на акта.
Жалбоподателят не оспорва компетентността на актосъставителя и на наказващия орган. Служебно известно на съда е, че актосъставителят е сред лицата, определени да съставят актове по ЗДвП, а началниците на РПУ имат правото да издават наказателни постановления – това се установява и от приложената на л.6 от делото заповед на министъра на вътрешните работи №Із-189/08.02.2007 г. – поради което съдът приема, че актът е съставен от оправомощено длъжностно лице и наказателното постановление е издадено от компетентен орган.
Видно от копието от страницата на дневника за нарядите (л.7 от делото), в нея е отразено, че на 12.12.2007 г. е съставен акт срещу жалбоподателя за ПТП по жалба 338. 
Видно от изпратената с писмо рег.№3185/26.05.2008 г. на РПУ-Левски останала част от преписката, на 06.12.2007 г. е постъпила жалба с вх.№338 от пострадалото от птп лице В.К., снето е сведение от А. и е изготвена справка от актосъставителя Н. (л.л.28-31 от делото).
Жалбоподателят се явява в с.з. и дава обяснения, в които излага версията, че на въпросния ден е извършвал маневрата на заден ход, като свидетелят Ф.К. се намирал отвън до колата, за да му казва къде да кара и, след като доближил непосредствено автомобила на К., К. му сигнализирал, жалбоподателят спрял много близо до горепосочената кола, но без да докосва последната, и като се убедил в последното, заминал с колегите си по работа. Допълва, че след като изминал около месец полицаите го извикали в РПУ-Левски и му съставили акт за това, че е ударил автомобила на К., но жалбоподателят обяснил, че не го е удрял и отказал да подпише акта и съставения протокол за ПТП. Твърди, че освен свидетеля Ф., само колегата му П. бил в момента на извършване на маневрата и други хора не е имало там, за да видят какво се е случило на пътя. В предпоследното с.з. обяснява, че в сведението, което е написал в полицията по случая, записал, че леко бутнал намиращата се зад него кола, като тегличът му опрял бронята й, за да си няма проблеми, но след като разбрал за наказанията си, решил да каже в с.з. истината, а именно, че не е докосвал автомобила на К. при извършване на маневрата.
Актосъставителят Н. и свидетеля К. потвърждават констатациите по акта. Актосъставителят заяви, че много добре си спомня, че жалбоподателят признал, че е ударил колата, което написал и в сведението. Допълва, че лично е констатирал щетите по автомобила на К. и тях е описал в протокола за птп. 
Видно от представения в хода на съдебното следствие с писмо рег.№1396/05.03.2008 г. на РПУ-Левски протокол за птп, има съставен такъв и в него е отразена фактическата обстановка, описана от актосъставителя и изложена в АУАН (л.18 и л.19 от делото). 
От показанията на свидетеля К. – собственик на ударения лек автомобил – също се изяснява, че жалбоподателят е ударил автомобила му, което К. установил чрез собствено разследване: Първо съседите му казали, че бусът на музикантите го е ударил, и, след като осъществил контакт с един от тях – П. – последният му казал, че техният шофьор му ударил колата; К. поразпитал различни хора, разбрал, че шофьорът е именно жалбоподателя и го намерил; Последният си признал, че го е ударил.
Показанията на свидетелите Н., К. и К. са последователни и логични, съответни на гореописания доказателствен материал, поради което съдът им дава вяра.
Доведеният от страна на жалбоподателя свидетел Ф.К.потвърждава изложената в съдебно заседание от жалбоподателя версия, а именно, че последният не е докосвал автомобила на К.. Според К. на въпросното място, освен жалбоподателя, бил и свидетелят П. К. – П.. П. К. пък в с.з. заяви, че бил в буса, управляван от жалбоподателя, и като тръгнали назад, допрели до колата на К., като в буса били още Я. и самият свидетел Ф.; изрично К. каза, че Ф. бил в колата, когато жалбоподателят правел маневрата назад; малко по-късно заяви, че не е видял дали е имало удар между двете коли, защото не бил слизал от автомобила. Свидетелят Я. Р. дава показания, според които нищо не забелязал и не чул, защото бил малко по-встрани. Заяви, че не е бил в буса на Я.. След разпита на тези свидетели жалбоподателят посочи името на свидетеля К., по прякор „Гета”, който бил му препречил тогава пътя отпред. Съдът проведе разпит на този свидетел – К. Й. – и според последния от колегите му не е имало никой навън до буса, който да гледа Я. като тръгва с автомобила да не закачи някоя кола. Самият К. нямаше спомени дали автомобилът на К. е бил там, твърди, че не е видял Я. да удря някого и не е чул шум от удар.
Съдът намира, че с показанията на свидетелите Ф., П., Я. и К. – всичките те колеги на Я. – не се доказа изложената от жалбоподателя версия, тъй като има много противоречия в казаното от тях, а и самите свидетели не бяха убедителни. Противоречиви са показаният им относно това, къде се  е намирал Ф., кои всъщност са били тогава в буса и близо до него. На практика някои от показанията им противоречат и на обясненото първоначално от жалбоподателя – според последния там били само Ф. и П., а се оказа, че имало и други свидетели като Я. и К.. Жалбоподателят в хода на делото промени версията си относно присъстващите, за да я нагоди съобразно изложеното от разпитаните свидетели. Въпросните свидетели пък, по въпросите, за които не бяха съгласували изявленията си с Я., даваха различни и взаимно изключващи се показания. Не на последно място следва да се има предвид и обстоятелството, че някои от свидетелите, поради променящите се обяснения на самия Я., бяха посочвани от него и разпитани в последващи заседания, след като жалбоподателят вече имаше възможност да ги подготви и синхронизира показанията им. Липсата на убедителност в показанията на посочените от Я. свидетели, констатираните противоречия в тях и обстоятелството, че се изказваха твърдения, които противоречат на писмения доказателствен материал и на показанията на свидетелите, които съдът прие за верни, води до извода, че версията на Я. за това, че не е докосвал с автомобила си колата на К., е невярна и като такава съдът я отхвърля.
По възраженията, изложени от адв.А. в писмените бележки към защитата му:
Съдът не е длъжен да познава и да се съобразява с решенията на СГС и СРС. 
Обстоятелството, че наказващият орган първоначално не изпрати цялата преписка в съда не води до извода, че е налице някакъв порок в административнонаказателното производство – видно е от материалите по делото, че изисканата от съда част бе изпратена и всички материали по нея бяха на разположение на страните, респ. взети предвид от съда при провеждане на съдебното производство и произнасяне на решението.
Вярно е, че при съставяне на АУАН е допуснато нарушение на разпоредбата на чл.40, ал.3 от ЗАНН, тъй като актът е съставен в присъствието само на един свидетел, който не е очевидец на извършване на нарушението, нито е присъствал при установяването му. Въпросното нарушение, обаче, не опорочава издаденото НП, след като е установено по безспорен начин извършването на нарушението, самоличността на нарушителя и неговата вина (чл.53, ал.2 от ЗАНН). Неоснователно се явява възражението на адв.А. за това, че АУАН се базира единствено на самопризнанието на жалбоподателя пред полицаите. На практика жалбоподателят е направил самопризнания не само при писане на сведението в РПУ-Левски, но и устно пред актосъставителя и отделно пред свидетеля К., а показанията на последните двама се явяват косвено доказателство за вината на извършителя; актосъставителят е констатирал щетите по автомобила на К.; свидетелят П. К. също е признал пред К., че с буса са му ударили колата; дори свидетелят К. в с.з. простосърдечно заяви, че тръгнали назад и допрели до колата на К.. Едно нарушение се доказва не се само с преки доказателства, но и с косвени и производни. В конкретния случай са налице достатъчно доказателства, които са последователни и безпротиворечиви и в своята съвкупност категорично доказват извършеното от жалбоподателя нарушение.
Съдът констатира, че погрешно е посочена като нарушена разпоредбата на чл.123, ал.2, т.3, б.”в” от ЗДвП, вместо чл.123, ал.1, т.3, б.”в” от същия закон както от страна на актосъставителя, така и от наказващия орган, но следва да се отбележи, че това не е довело до ограничаване правото на защита на жалбоподателя (няма възражения от последния в такъв смисъл), тъй като вярно са изложени обстоятелствата на нарушението (т.е. фактите са изложени пълно и точно) и последното е подведено под правилната санкционна норма, следователно за Я.А. е било ясно за какво нарушение се ангажира отговорността му и какво наказание му се налага за това нарушение – неизпълнение на задълженията си, които е имал като участник в птп, а именно: при наличие на имуществени щети в резултат на птп и липса на съгласие относно тях между водачите, да не напуска мястото на птп и да изчака контролните органи.
При определяне размера на наказанието, обаче, наказващият орган не е съобразил разпоредбата на чл.27, ал.2 от ЗАНН и е наложил на А. наказанията глоба и лишаване от право да управлява МПС в максимален размер. Няма доказателства, от които да следва извода, че нарушението, извършено от А., е с по-голяма тежест от обичайната за този вид нарушения. От друга страна жалбоподателят не е представил никакви доказателства за наличието на смекчаващи вината и отговорността му обстоятелства. Ето защо съдът намира, че наказанието следва да се определи около средата на предвидения в закона размер. Според разпоредбата на чл.175, ал.1, т.5 от ЗДвП, виновното лице се наказва с глоба от 50 до 200 лв. и лишаване от право да управлява МПС за срок от 1 до 6 месеца. При това положение съответното за извършеното от А. деяние наказание е глоба в размер на 125 лв. и лишаване от право да управлява МПС за срок от 3 месеца. Така определеното наказание би способствало за постигане целите на административното наказание, визирани в чл.12 от ЗАНН – да се предупреди и превъзпита нарушителят към спазване на установения правен ред и се въздейства възпитателно и предупредително върху останалите граждани. 
В горния смисъл следва да се измени наказателното постановление. 
Предвид изложеното, съдът
Р   Е   Ш    И :
ПРЕКРАТЯВА на основание чл.189, ал.5 от ЗДвП съдебното производство по жалбата на Я.А. от гр.Л., *, ЕГН *, срещу наказателно постановление №2594/03.01.2008 г. на началника на РПУ гр.Левски в частта относно наложеното на осн. чл.185 от ЗДвП административно наказание глоба в размер на 20,00 лв. за допуснатото нарушение на чл.40, ал.1 от ЗДвП.
ИЗМЕНЯ на осн. чл.63, ал.1 от ЗАНН горното наказателно постановление в ЧАСТТА относно наложеното на осн. чл.175, ал.1, т.5 от ЗДвП наказание, като НАМАЛЯВА размера на глобата от 200 на 125 лв. и срока на лишаването от право да управлява МПС от 6 (шест) на 3 (три) месеца.
РЕШЕНИЕТО подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр.Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено.

               РАЙОНЕН  СЪДИЯ: