Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№					     17.07.2008 г.			               гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			                     ІІІ наказателен състав
на 24.06.2008 г.
в публичното заседание в следния състав:

 	                                                                         Председател: Евгения Рачева
секретар Свилен Александров
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д.  № 20084410200113 по описа за 2008 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН. 
С наказателно постановление №2556/14.12.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, на Г.Г. от гр.Б., *, ЕГН *, е наложено на осн. чл.179, ал.2 от ЗДвП административното наказание глоба в размер на 200,00 лв. за нарушение на чл.20, ал.2 от ЗДвП за това, че на 06.12.2007 г. около 16:00 часа на пътя между с.Българене и с.Стежерово управлява лек автомобил с рег.№ * с несъобразена със състоянието на пътя скорост (мокра настилка), като на ляв завой изгубва управление над автомобила и се удря в крайпътно дърво, с което става причина за П.Т.П. 
Недоволен от така издаденото наказателно постановление (НП) е останал жалбоподателят Г.Г., който възразява против размера на наложеното му наказание. Твърди, че основната причина за поднасяне на автомобила не била мократа настилка, а наличието на кал, нанесена на пътното платно от животни. Твърди, че точно на завоя има чешма, която се използва за водопой на едри домашни животни, Твърди също, че автомобилът му не се движил с по-голяма скорост от 60-70 км/ч. Допълва, че въпросният участък е с голяма концентрация на ПТП, но нямало такова обозначение, нито пък знаци, указващи хлъзгав участък или ограничение на скоростта. 
Ответникът не изпраща представител в с.з. и не изразява становище по жалбата. 
Съобразявайки събраните по делото доказателства и становищата на страните, съдът намира за установено следното:
С оглед датата на връчване на наказателното постановление на Г. – 21.02.08 г. – и датата на депозиране на жалбата му пред наказващия орган – 22.02.08 г., видно от пощенското клеймо на плика, с който е изпратена (л.3 от делото) – съдът счита, че жалбата е подадена в срока по чл.59, ал.2 от ЗАНН, поради което се явява допустима и следва да бъде разгледана.
При разглеждането й съдът съобрази следното:
Акт за установяване на административно нарушение №2556  е съставен на 06.12.2007 г. от Н.Н., на длъжност автоконтрольор при РПУ-Левски, срещу Г.Г. за това, че последният на 06.12.2007 г. в 16:00 часа на пътя между с.Българене и с.Стежерово, на около 50 метра преди с.Стежерово, в посока с.с., като водач на лек автомобил с рег.№ * управлява автомобила с несъобразена със състоянието на пътя скорост (мокра настилка), като на ляв завой изгубва управлението над автомобила и излиза вдясно от пътното платно и се удря в дърво, като прави ПТП с материални щети – нарушение на чл.20, ал.2 от ЗДвП. 
Жалбоподателят е подписал акта, като е записал, че няма възражения, и е получил екземпляр от същия.
Актът е съставен в присъствието на свидетеля А. К., за който е отбелязано, че е очевидец, присъствал при установяване на нарушението.

Жалбоподателят не оспорва компетентността на актосъставителя и на наказващия орган. Служебно известно на съда е, че актосъставителят е сред лицата, определени да съставят актове по ЗДвП, а началниците на РПУ имат правото да издават наказателни постановления – това се установява и от приложените на л.7 и л.29 от делото заповеди на министъра на вътрешните работи (№Із-189/08.02.2007 г. и №Із-837/11.05.2007 г.) – поради което съдът приема, че актът е съставен от оправомощено длъжностно лице и наказателното постановление е издадено от компетентен орган.
Видно от копието от страницата на дневника за нарядите (л.6 от делото), в нея е отразено, че на 06.12.2007 г. в 16:00 часа е извършено между с.Българене и с.Стежерово птп с посочения в АУАН автомобил на жалбоподателя и на последния е съставен акт. 
Видно от представения в хода на съдебното следствие с писмо рег.№3530/11.06.2008 г. на РПУ-Левски протокол за птп, има съставен такъв и в него е отразена фактическата обстановка, изложена и в АУАН (л.27 и л.28 от делото). 
Жалбоподателят не се явява в с.з. 
Актосъставителят Н. и свидетелят К. с показанията си потвърждават констатациите по акта. Изясни се в с.з., че свидетелят К. не е очевидец на самото птп, а е свидетел при установяване на нарушението. Свидетелите добросъвестно дават показанията си, последните са безпротиворечиви и съответни на гореобсъдения доказателствен материал, поради което съдът им дава вяра. Тук може да се отбележи, че щом посоченият в АУАН свидетел е присъствал при установяване на нарушението, то, като е съставен акта в присъствието само на един свидетел, не е налице допуснато нарушение на ЗАНН – този закон е установил правилото за необходимостта на поне двама свидетели в случаите когато няма очевидец на нарушението или свидетел на установяването му (вж. чл.40, ал.1 и ал.3 от ЗАНН).
От всичко изложено може да се направи извода, че при съставяне на АУАН са спазени законовите разпоредби и в последния вярно, пълно и ясно  е описано допуснатото от жалбоподателя нарушение.
Съгласно чл.189, ал.2 от ЗДвП редовно съставените актове по този закон имат доказателствена сила до доказване на противното. Жалбоподателят не представи каквито и да било доказателства в подкрепа на версията си, че настилката е била кална. Свидетелите Н. и К. категорично заявиха, че настилката е била мокра, но не са възприели наличие на кал. Ето защо съдът приема, че версията на Г. относно калта, като недоказана, следва да бъде отхвърлена. Нещо повече, дори и да се приеме, че върху асфалта е имало кал, то тя не би могла да оневини водача, който, по силата на чл.20, ал.2 от ЗДвП, е длъжен да съобразява скоростта си със състоянието на пътя. 
С оглед горното съдът приема, че АУАН е законосъобразен.
При определяне размера на наказанието, обаче, наказващият орган не е съобразил разпоредбата на чл.27, ал.2 от ЗАНН и е наложил на Г. наказание в максимален размер. Няма доказателства, от които да следва извода, че нарушението, извършено от жалбоподателя, е с по-голяма тежест от обичайната за този вид нарушения. От друга страна Г. не е представил никакви доказателства за наличието на смекчаващи вината и отговорността му обстоятелства. Ето защо съдът намира, че наказанието следва да се определи в средата на предвидения от закона размер. Според разпоредбата на чл.179, ал.2 от ЗДвП, за причиняване на птп вследствие на движение с несъобразена скорост, виновното лице се наказва с глоба от 100 до 200 лв. При това положение съответното за извършеното от Г. деяние наказание е глоба в размер на 150,00 лв. Тя  би способствала за постигане целите на административното наказание, визирани в чл.12 от ЗАНН – да се предупреди и превъзпита нарушителят към спазване на установения правен ред и се въздейства възпитателно и предупредително върху останалите граждани. 
В горния смисъл следва да се измени наказателното постановление. 
Предвид изложеното, съдът

Р   Е   Ш    И :

ИЗМЕНЯ на осн. чл.63, ал.1 от ЗАНН наказателно постановление №2556/14.12.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, с което на Г. Г. от гр.Б., *, ЕГН *, е наложено на осн. чл.179, ал.2 от ЗДвП административното наказание глоба в размер на 200,00 лв. за нарушение на чл.20, ал.2 от ЗДвП за това, че на 06.12.2007 г. около 16:00 часа на пътя между с.Българене и с.Стежерово управлява лек автомобил с рег.№ * с несъобразена със състоянието на пътя скорост (мокра настилка), като на ляв завой изгубва управление над автомобила и се удря в крайпътно дърво, с което става причина за П.Т.П – В ЧАСТТА относно наложеното наказание, като НАМАЛЯВА размера на глобата от 200,00 на 150,00 лв. и ПОТВЪРЖДАВА наказателното постановление в останалата му част.
РЕШЕНИЕТО подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр.Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено (съобщението до жалбоподателя да се изпрати на посочения от него на л.23 от делото адрес).

 			              РАЙОНЕН  СЪДИЯ: