п р и с ъ д а
№ ________

гр. ЛЕВСКИ,    25.01.  2008 год.

В ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд на   двадесет и пети януари   през две хиляди и седма година в открито съдебно заседание, в следния състав:

       ПРЕДСЕДАТЕЛ:СТОЙКА МАНОЛОВА
     		   ЧЛЕНОВЕ: Анка Грозданова
		          		          Виолета Симеонова

на секретаря Ваня Димитрова в присъствието на районния прокурор Рени Кирилова  разгледа докладваното от съдия Манолова наказателно н.д.о.х. №20074410200144 и на основание данните по делото и закона

П Р И С Ъ Д И :

	ПРИЗНАВА подсъдимите Е.Р., роден на **.**.**** г. в гр.Л., живущ в гр.С., българин, български гражданин, с със средно образование, неженен, осъждан, ЕГН ********** и М.П., родена на **.**.**** г. в гр.С., българка, с българско гражданство, с основно образование, неомъжена, безработна, осъждана, ЕГН ********** за ВИНОВНИ в това, че на 19.12.2006 г. в с.С., общ.Л., при условията на опасен рецидив за обвиняемия Р., в съучастие като съизвършители, отнели чужди движими вещи – сумата от 230.00 лв. от владението на И.Б.от с.С., общ.Л., негова собственост, без съгласието на собственика с намерение противозаконно да ги присвоят, поради което и на основание чл.196, ал.1, т.1, във вр. с чл.194, ал.1, във вр. с чл.20, ал.2, във вр. с чл.29, ал.1, б.”а” и “б” и чл.55, ал.1, т.1 от НК ОСЪЖДА Е.Р. на СЕДЕМ МЕСЕЦА ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА при първоначален  СТРОГ РЕЖИМ.
На основание чл.194, ал.1, във вр. с чл.20, ал.2 и чл.55, ал.1, т.2, б.”б” от НК ОСЪЖДА М.П. на пробация със следните пробационни мерки: задължителна регистрация по настоящ адрес за срок от една година, задължителни периодични срещи с пробационен служител за срок от една година и безвъзмезден труд в полза на обществото за 100 часа в продължение на една година.
ПРИЗНАВА подсъдимите Е.Р. и М.П., със снета по делото самоличност да ВИНОВНИ в това, че на 19.12.2006 г. в с.С., в съучастие като съизвършители принудили И.Б. от с.С. да извърши нещо противно на волята си – да предаде владението върху GSM апарат, марка “Нокиа 5210” на стойност 25.00 лв. и карта на “М-тел” прима, на стойност 12.00 лв., като употребили за това сила, поради което и на основание чл.143, ал.1, във вр. с чл.20, ал.2 и чл.55, ал.1, т.2, б.”б” от НК ОСЪЖДА Е. Р. на пробация със следните пробационни мерки: задължителна регистрация по настоящ адрес за срок от шест месеца, задължителни периодични срещи с пробационен служител за срок от шест месеца и безвъзмезден труд в полза на обществото за 100 часа в продължение на една година.
На основание чл.143, ал.1, във вр. с чл.20, ал.2 и чл.55, ал.1, т.2, б.”б” от НК ОСЪЖДА М.П. на пробация със следните пробационни мерки: задължителна регистрация по настоящ адрес за срок от шест месеца, задължителни периодични срещи с пробационен служител за срок от шест месеца и безвъзмезден труд в полза на обществото за 100 часа в продължение на една година.
На основание чл.23 от НК ОПРЕДЕЛЯ едно общо наказание по отношение на Е.Р. най – тежкото от тях, а именно СЕДЕМ МЕСЕЦА ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА при първоначален СТРОГ РЕЖИМ на изтърпяване.
На основание чл.23 от НК ОПРЕДЕЛЯ едно общо наказание по отношение на М.П. най – тежкото от тях, а именно, задължителна регистрация по настоящ адрес за срок от една година, задължителни периодични срещи с пробационен служител за срок от една година и безвъзмезден труд в полза на обществото за 100 часа в продължение на една година.
На основание чл.25, във вр. с чл.23 от НК ОПРЕДЕЛЯ едно общо наказание по отношение на М.П. измежду наказанието по присъда №259/18.10.2006 г., влязла в сила на 22.01.2007 г., постановена по н.о.х.д. №408/2006 по описа на РС – Свищов, с което е наложено наказание пробация, за деяние извършено на 19.06.2006 г.; по присъда №47/06.03.2007 г., влязла в сила на 14.03.2007 г., постановена по н.о.х.д. №81/2007 г. по описа на РС - Свищов за деянието, извършено на 02.02.2007 г., с което е наложено наказание лишаване от свобода за срок от четири месеца, което изтърпяване е отложено с три години изпитателен срок и по настоящата присъда по н.д.о.х. №200744102000144 по описа на РС – Левски, като определя най – тежкото от така наложените наказания, а именно ЧЕТИРИ МЕСЕЦА ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА, чието изтърпяване отлага с ТРИГОДИШЕН ИЗПИТАТЕЛЕН СРОК.
	ОСЪЖДА подсъдимите Е. Р. от гр.С., ул. “С. Н.”, бл.*, ет.*, ап.**, ЕГН ********** и М.П. от гр.С., ул.”С. Н.”, бл.*, ет.*, вх.*, ЕГН **********да заплатят на И.Б. от с.С., общ.Л., ЕГН ********** сумата от 267 лв., представляващи причинени имуществени вреди в резултат на престъплението и сумата от 200 лв. представляваща неимуществени вреди, болки и страдания в резултат на престъплението, като за разликата до 1000 лв. ОТХВЪРЛЯ иска като неоснователен и недоказан.
	ОСЪЖДА подсъдимите Е.Р. и М. П. да заплатят държавна такса върху уважения размер на граждански иск, сумата от 18.68 лв. 
	ОСЪЖДА подсъдимите Е.Р. и М.П. да заплатят направените деловодни разноски в размер на 78 лв. 
	ПРИСЪДАТА подлежи на жалба и протест пред ПОС в 15 – дневен срок от днес.

					ПРЕДСЕДАТЕЛ:

					СЪДЕБНИ ЗАСЕДАТЕЛИ:1.

								               2.

МОТИВИ ПО НОХД 20074410200144

Обвинението против подсъдимите Е.Р., роден на **.**.**** г. в гр.Л., живущ в гр.С., българин, български гражданин, с със средно образование, неженен, осъждан, ЕГН ********** и М.П., родена на **.**.**** г. в гр.С., българка, с българско гражданство, с основно образование, неомъжена, безработна, осъждана, ЕГН **********, е по чл. 196 ал.1 т.1 във вр. с чл. 194 ал.1 във вр. с чл. 20 ал.2, във вр. с чл. 29 ал.1 б.”а” и б.”б” от НК за подсъдимия Р. и по чл. 194 ал.1 във вр. с чл. 20 ал.2 от НК за подсъдимата П. затова, че на 19.12.2006 г. в с.С., общ.Л., при условията на опасен рецидив за обвиняемия Р., в съучастие като съизвършители, отнели чужди движими вещи – сумата от 230.00 лв. от владението на И.Б. от с.С., общ.Л., негова собственост, без съгласието на собственика с намерение противозаконно да ги присвоят. 
- и по чл. 143 ал.1 във вр. с чл. 20 ал.2 от НК за двамата подсъдими, затова, че на 19.12.2006 г. в с.С., в съучастие като съизвършители принудили И.Б. от с.С. да извърши нещо противно на волята си – да предаде владението върху GSM апарат, марка “Нокиа 5210” на стойност 25.00 лв. и карта на “М-тел” прима, на стойност 12.00 лв., като употребили за това сила.

Подсъдимите са получили препис от обвинителния акт, разбират обвинението и признават вината си.
Съдът като прецени събраните по делото доказателства, приема за установено следното:
С присъда по НОХД 7/2003 г.по описа на Свищовски районен съд, Р. е осъден на 1 година лишаване от свобода при първоначален строг режим, за престъпление по чл. 196 от НК, като присъдата е влязла в законна сила  на 09.07.2003 г.
С присъда по НОХД 261/2000 г. по описа на РС Свищов, Р. е осъден на 2 г. и 6 месеца лишаване от свобода  при първоначален  общ  режим, като присъдата е влязла в законна сила на 13.02.2002 г., за престъпление по чл. 195 от НК.
През 2006 г. подсъдимите живеели под наем в недвижим имот в гр. С.., собственост на И.Б.. 
На 18.12.2006 г. двамата подсъдими решили да посетят дома на свидетеля Б. в с. С..
Те пристигнали в селото, където живеел Б. в късните следобедни часове. Последният ги поканил да влязат в дома му. Подсъдимите казали, че са гладни и свидетелят ги поканил. Вечеряли и пренощували в дома му. Рано сутринта се събудили. Свидетелят Б. излязъл извън къщата. В една от стаите се намирало мъжко сако, собственост на Б.. Подсъдимите проявили интерес дали в дрехата има пари. Установили, че има пари и решили да ги вземат, като за целта подсъдимият излязъл навън, за да следи свидетеля да не влезе отново в къщата.
Подсъдимата извадила от сакото портфейл, в който имало 230 ли. Прибрала ги в себе си. Впоследствие Б. се върнал, не се усъмнил в извършеното от подсъдимите, обядвали и ги изпратил да си тръгват за гр. С..
Двамата подсъдими отишли на спирката на С., за да се качат на автобус за гр. С.. В този период от време свидетелят установил липсата на парите. Усъмнил се в гостите си и тръгнал към автоспирката на с. С., за да ги търси.
При пристигането си на спирката, свидетелят отправил реплики към подсъдимите да му върнат парите. Подсъдимият Р. започнал да обяснява, че не са взели никакви пари и ако искат, да се върнат в дома на свидетеля Б., за да се разберат. Тримата тръгнали отново към дома му, където продължили спора относно парите. Свидетелят Б. извадил от вътрешния джоб на палтото си мобилен телефон марка „Нокиа 5210” и обяснил на двамата подсъдими, че ще се обади на органите на полицията. Тогава подсъдимият Р. се нахвърлил върху него и го съборил на леглото. Започнал да го натиска с ръце и да го души. Подсъдимата в същото време стискала лявата ръка на свидетеля, за да пусне мобилния телефон. Така двамата подсъдими успели да вземат телефона ведно с 1 брой карта „Прима” на МТЕЛ и да осуетят обаждането в полицията. Веднага тръгнали да бягат в неизвестна посока. Свидетелят Б. тръгнал да ги гони, но не успял да ги стигне.
Свидетелят Б. своевременно сигнализирал служителя на полицията в с. С..  
  От заключението на вещото лице по назначената съдебно-оценителна експертиза е установено, че пазарната стойност на обилен апарат „Нокиа” 5210 към 16.12.2006 г. е 25.00 лв. и пазарната стойност на 1 брой марка М-ТЕЛ „Прима” към 19.12.20006 г. е 12.00 лв., или всичко вещи на обща стойност 37 лв.
Подсъдимите, защитникът им и гражданският ищец са дали съгласие да бъде открита процедура по предварително изслушване на страните и да не се провежда разпит на всички свидетели и вещи лица и при постановяване на присъдата непосредствено да се ползва съдържанието на съответните протоколи и експертни заключения от досъдебното производство.
Подсъдимите Е.Р. и М.П. са признали изцяло фактите, изложени в обстоятелствената част на обвинителния акт и са се съгласили да не се събират доказателства за тези факти.  
В съответствие с разпоредбите на НПК и на основание чл. 371 от НПК съдът ги е уведомил, че съответните доказателства, събрани по досъдебното производство и направеното от тях самопризнание по чл. 371 т.2 от НПК ще се ползва при постановяване на присъдата.
На основание чл. 373 ал. 3 от НПК и предвид обстоятелството, че действията по разследването са извършени при условията и по реда, предвиден в НПК, съдът е одобрил изразеното съгласие. 
С определение на основание чл. 372 ал.4 от НПК съдът е обявил, че при постановяване на присъдата ще ползва самопризнанието, направено от подсъдимите, без да събира доказателства за фактите, изложени в обстоятелствената част на обвинителния акт.   
На основание чл. 283 от НПК съдът е присъединил към доказателствата писмените доказателства, събрани на досъдебното производство.   
 На основание чл. 373 ал.2 от НПК съдът не е извършил разпит на подсъдимите, свидетелите и вещите лица за фактите, изложени в обстоятелствената част на обвинителния акт. 
 Съдът приема, с оглед на събраните по делото доказателства, че обвинението е доказано по безспорен и несъмнен начин.
За подсъдимия Е.Р. деянието е извършено при условията на опасен рецидив. 
Р. е извършил престъплението, след като е бил осъждан многократно на лишаване от свобода за умишлени престъпления от общ характер, видно от справката за съдимост.
Налице е извършено деяние.
Деянието е извършено от двамата подсъдими. Предвид приетата от съда фактическа обстановка е видно, че подсъдимите са осъществили от обективна и субективна страна състава на чл. 196 ал.1 т.1 във вр. с чл. 194 ал.1 във вр. с чл. 20 ал.2 във вр. с чл. 29 ал.1 б.а” и б.”б” от НК, за подсъдимия Р. и по чл. 194 ал.1 във вр. с чл. 20 ал.2 от НК за подсъдимата П., тъй като на 19.12.2006 г. в с.С., общ.Л., при условията на опасен рецидив за обвиняемия Р., в съучастие, двамата като съизвършители, отнели чужди движими вещи – сумата от 230.00 лв. от владението на И. Б. от с.С., общ.Л., негова собственост, без съгласието на собственика с намерение противозаконно да ги присвоят.
Двамата подсъдими са участвали в изпълнението на престъплението.
Деянието е извършено от подсъдимите при форма на вината пряк умисъл. Те са съзнавали, че отнемат чужда движима вещ, съзнавали са общественоопасния характер на деянието, предвиждали са неговите общественоопасни последици и са искали настъпването на тези последици. 
Причина за извършване на престъплението е желанието на двамата подсъдими да се облагодетелстват по неправомерен начин и неспазване на установения в страната в правов ред.
Двамата подсъдими са осъществили от обективна и субективна страна състава и на чл. 143 ал.1 във вр.с чл. 20 ал.2 от НК, тъй като на 19.12.2006 г. в с.С., двамата подсъдими в съучастие като съизвършители принудили И.Б. от с.С. да извърши нещо противно на волята си – да предаде владението върху GSM апарат, марка “Нокиа 5210” на стойност 25.00 лв. и карта на “М-тел” прима, на стойност 12.00 лв., като употребили за това сила.
Двамата подсъдими са участвали в изпълнението на престъплението. 
Деянието е извършено от подсъдимите при форма на вината пряк умисъл. Те са съзнавали, че са принудили свидетеля Б. да извърши нещо противно на волята си – да предаде владението на джи есе м – а и за това са принудили сила, съзнавали са общественоопасния характер на деянието, предвиждали са неговите общественоопасни последици и са искали настъпването на тези последици. 
Причина за извършване на престъплението е желанието на двамата подсъдими да се облагодетелстват по неправомерен начин и неспазване на установения в страната в правов ред.
При определяне на наказанието по отношение на подсъдимия Е.Р., за извършената кражба, съдът взе предвид признанията, които прави подсъдимият за извършеното деяние, съдействието, което е оказал на органите на съдебното и досъдебно производство, изразеното разкаяние, невисоката стойност на вещта, предмет на престъплението, както целите на наказанието, визирани в чл. 36 от НК, с оглед на превъзпитанието на подсъдимия.
Съдът съобрази и разпоредбата на чл. 373 ал.2 от НПК, според която при постановяване на осъдителна присъда, следва да определи наказанието при условията на чл. 55 от НК и без да са налице многобройни или изключителни смекчаващи отговорността обстоятелства.
С оглед на изложеното и на основание чл.196, ал.1, т.1, във вр. с чл.194, ал.1, във вр. с чл.20, ал.2, във вр. с чл.29, ал.1, б.”а” и “б” и чл.55, ал.1, т.1 от НК ОСЪЖДА Е.Р. на СЕДЕМ МЕСЕЦА ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА при първоначален  СТРОГ РЕЖИМ.
При определяне вида и размера на наказанието по отношение на този подсъдим за престъплението по чл. 143 от НК съдът взе предвид доброто процесуално поведение на подсъдимия, признаването на вината, причините и мотивите за извършване на престъплението, изразеното разкаяние. 
Съдът съобрази и разпоредбата на чл. 373 ал.2 от НПК, според която при постановяване на осъдителна присъда, следва да определи наказанието при условията на чл. 55 от НК и без да са налице многобройни или изключителни смекчаващи отговорността обстоятелства.
Предвид изложеното и на основание чл. 143, ал.1, във вр. с чл.20, ал.2 и чл.55, ал.1, т.2, б.”б” от НК ОСЪЖДА Е.Р. на пробация със следните пробационни мерки: задължителна регистрация по настоящ адрес за срок от шест месеца, задължителни периодични срещи с пробационен служител за срок от шест месеца и безвъзмезден труд в полза на обществото за 100 часа в продължение на една година.
Тъй като двете деяния са извършени от подсъдимия преди да има влязла в сила присъда за което и да е от тях, следва да се приложи разпоредбата на чл. 23 от НК и да се определи едно общо наказание, най – тежкото от тях, поради което на основание чл.23 от НК ОПРЕДЕЛЯ едно общо наказание по отношение на Е.Р. най – тежкото от тях, а именно СЕДЕМ МЕСЕЦА ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА при първоначален СТРОГ РЕЖИМ на изтърпяване.
При определяне вида и размера на наказанието по отношение на подсъдимата М.П. съдът взе предвид доброто й процесуално поведение, признанията на вината, съдействието, което е оказала за разкриване на обективната истина по делото, причините и мотивите за извършване на престъплението, социалното й положение. 
Съдът съобрази и разпоредбата на чл. 373 ал.2 от НПК, според която при постановяване на осъдителна присъда, следва да определи наказанието при условията на чл. 55 от НК и без да са налице многобройни или изключителни смекчаващи отговорността обстоятелства.
Тъй като разпоредбата на чл. 194 ал.1 от НК не предвижда най-ниския предел на наказанието лишаване от свобода, следва по отношение на подсъдимата да бъде определено наказание пробация, поради което и на основание чл. чл.194, ал.1, във вр. с чл.20, ал.2 и чл.55, ал.1, т.2, б.”б” от НК ОСЪЖДА М.П. на наказание пробация със следните пробационни мерки: задължителна регистрация по настоящ адрес за срок от една година, задължителни периодични срещи с пробационен служител за срок от една година и безвъзмезден труд в полза на обществото за 100 часа в продължение на една година.
При определяне вида и размера на наказанието по отношение на подсъдимата за извършеното престъпление по чл. 143 от НК съдът взе предвид доброто й процесуално поведение, признанието на вината, както и на всички факти в обвинителния акт, доброто й процесуално поведение, изразеното разкаяние, обществената опасност на деянието и дееца.
Съдът съобрази и разпоредбата на чл. 373 ал.2 от НПК, според която при постановяване на осъдителна присъда, следва да определи наказанието при условията на чл. 55 от НК и без да са налице многобройни или изключителни смекчаващи отговорността обстоятелства.
Предвид изложеното и на основание чл.143, ал.1, във вр. с чл.20, ал.2 и чл.55, ал.1, т.2, б.”б” от НК ОСЪЖДА М.П. на наказание пробация със следните пробационни мерки: задължителна регистрация по настоящ адрес за срок от шест месеца, задължителни периодични срещи с пробационен служител за срок от шест месеца и безвъзмезден труд в полза на обществото за 100 часа в продължение на една година.
Тъй като деянията са извършени преди да има влязла в сила присъда за което и да е от тях, следва да се приложи разпоредбата на чл. 23 от НК, поради което съдът на основание чл.23 от НК ОПРЕДЕЛЯ едно общо наказание по отношение на М.П. най – тежкото от тях, а именно, задължителна регистрация по настоящ адрес за срок от една година, задължителни периодични срещи с пробационен служител за срок от една година и безвъзмезден труд в полза на обществото за 100 часа в продължение на една година.
Тъй като по отношение на подсъдимата П. има постановени от други съдилища влезли в сила присъди, съдът счита, че са налице условията за приложение разпоредбата на чл. 25 във вр. с чл. 23 ал.1 от НК, тъй като същите се намират в условията на реална съвкупност. Петрова е осъдена по НОХД №408/2006 г. на РС Свищов, по което присъдата е влязла в сила на 22.01.2007 г. за деяние, извършено на 19.06.2006 г. и й е наложено наказание пробация. По НОХД 81/2007 г. на РС Свищов, с присъда влязла в сила на 14.03.2007 г., за деяние, извършено на 02.02.2007 г. на подсъдимата П. е наложено наказание лишаване от свобода за срок от четири месеца, отложено с изпитателен срок от три години.  
	Предвид изложеното и на основание чл.25, във вр. с чл.23 от НК ОПРЕДЕЛЯ едно общо наказание по отношение на М. П. измежду наказанието по присъда №259/18.10.2006 г., влязла в сила на 22.01.2007 г., постановена по н.о.х.д. №408/2006 по описа на РС – Свищов, с което е наложено наказание пробация, за деяние извършено на 19.06.2006 г.; по присъда №47/06.03.2007 г., влязла в сила на 14.03.2007 г., постановена по н.о.х.д. №81/2007 г. по описа на РС - Свищов за деяние, извършено на 02.02.2007 г., с което е наложено наказание лишаване от свобода за срок от четири месеца, чието изтърпяване е отложено с три години изпитателен срок и по настоящата присъда по н.д.о.х. №200744102000144 по описа на РС – Левски, като определя най – тежкото от така наложените наказания, а именно ЧЕТИРИ МЕСЕЦА ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА, чието изтърпяване се отлага с ТРИГОДИШЕН ИЗПИТАТЕЛЕН СРОК.

 ПО ГРАЖДАНСКИЯ ИСК:

В наказателния процес е приет за съвместно разглеждане граждански иск, предявен от пострадалия И.Б. от с. С. за сумата от 230 лв., представляващ причинени имуществени вреди по първото обвинение, 37 лв., имуществени  вреди по второто обвинение, както и за сумата от 1000 лв., представляващи неимуществени вреди – причинени болки и страдания-притеснения и унижения, срещу двамата подсъдими Е.Р. и М.П., причинени в резултат на престъплението.
Пострадалият И.Б. е конституиран в качеството на граждански ищец.
Подсъдимите, чрез техния защитник заявяват, че гражданския иск в частта им относно имуществените вреди се явява основателен и доказан, по отношение на подсъдимите е повдигнато обвинение в размер, какъвто се претендира от пострадалия, поради което и следва да бъде уважен. 
Но адв. А. счита, че искът за неимуществени вреди е завишен по размер.
Съдът като прецени събраните по делото доказателства, приема за установено следното:
Безспорно установено по делото е, че с постановената присъда подсъдимите са признати за виновни в това, че на 19.12.2006 г. в с. С. са отнели от владението на И.Б. движими вещи - сумата от 230 лв., негова собственост, с намерение противозаконно да ги присвоят, като за деянието си са получили и съответното наказание.
Двамата подсъдими са признати за виновни и в това, че на същата дата като съизвършители са принудили И.Б. да извърши нещо противно на волята си – да предаде владението на GSM апарат, марка „Нокиа” 5210 на стойност 25 лв. и карта на „М-Тел”  прима, на стойност 12 лв., като употребили за това сила, като са осъдени за извършеното престъпление.
От вещо лице, дало заключение, което не е оспорено от страните по делото, се установява, че стойността на GSM – апарата и на карта „М-Тел” прима е общо 37 лв. 
С оглед на изложеното и на събраните по делото доказателства, гражданският иск относно имуществените вреди се явява основателен и доказан и като такъв следва да бъде уважен. По тези съображения съдът е осъдил подсъдимите да заплатят на гражданския ищец И. Б. от с. С., сумата от 267 лв. имуществени вреди в резултат на престъплението.
В наказателния процес e приет за съвместно разглеждане и граждански иск за причинени неимуществени вреди в резултат на престъплението, като пострадалият претендира заплащането на сума в размер на 1000 лв., представляваща причинени болки, страдания, страх и унижение.
Съдът като прецени събраните по делото доказателства, счита, че гражданският иск относно причинените неимуществени вреди следва да бъде уважен, но за размер на сумата от 200 лв. при определяне на размера на тази сума съдът съобрази причинените на пострадалия болки и страдания при извършване на престъплението от страна на двамата подсъдими.
	Съдът счита, че така определената сума ще успее да обезщети причинените неимуществени вреди на пострадалия И.Б., поради което и след като осъжда двамата подсъдими да заплатят сумата от 200 лв. причинени неимуществени вреди на И.Б., като за разликата до 1000 лв. отхвърля иска като неоснователен и недоказан. 
При този изход на делото следва подсъдимите да бъдат осъдени да заплатят държавна такса върху уважения размер на гражданския иск от 18.68 лв., както и направените деловодни разноски в размер на 78 лв.

Водим от горното съдът постанови присъдата си.

					ПРЕДСЕДАТЕЛ: