п р и с ъ д а
№ ________

гр. ЛЕВСКИ,    11.01.   2008 год.

В ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд на   единадесети януари   през две хиляди и осма година в открито съдебно заседание, в следния състав:

       ПРЕДСЕДАТЕЛ:СТОЙКА МАНОЛОВА
     		   ЧЛЕНОВЕ: Кирил Цвятков
				           Анка Грозданова
		          
на секретаря Ваня Димитрова в присъствието на районния прокурор Цветомир Папурков разгледа докладваното от съдия Манолова наказателно н.д.о.х. №  20074410200326  и на основание данните по делото и закона

П Р И С Ъ Д И :

	ПРИЗНАВА подсъдимия Г.И., роден на  г. в с.П., живущ в с.с., постоянен адрес П., ж.к.”В.” №, ет., ап., българин, български гражданин, със средно образование, женен, неосъждан, ЕГН  за НЕВИНОВЕН в това, че на неустановен ден през м.септември на 2006 г. в с.П., общ. П., противозаконно присвоил чужда движима вещ – 1 бр. лек автомобил, марка „ВАЗ  ”, с рег. № , на стойност 720 лв., собственост на С.Д. и Д.Д., и двамата от гр.Б., която вещ владеел, поради което и на основание чл.304, пр.последно от НПК го ОПРАВДАВА.
	ПРИСЪДАТА подлежи на жалба и протест пред ПОС в 15 – дневен срок от днес.

						ПРЕДСЕДАТЕЛ:

						СЪДЕБНИ ЗАСЕДАТЕЛИ:1.
							        	                 
              2.

МОТИВИ ПО НДОХ 20074410200326
	Обвинението против Г.И., роден на г. в с. П., живущ в с.с., с постоянен адрес гр. П., ж.к.„В.” №, ет., ап., българин, български гражданин, женен, неосъждан, със средно образование, с ЕГН , е по чл. 206 ал.1 от НК затова, че на неустановен ден през месец септември на 2006 год. в с. П., обл. П., противозаконно присвоил чужда движима вещ – един брой лек автомобил марка „ВАЗ 21061/1500 С” с рег. № ЕН , на стойност 720 лв., собственост на С.Д. и Д.Д., и двамата от гр. Б., която вещ владеел.
	Подсъдимият е получил препис от обвинителния акт, разбира обвинението, не се признава за виновен, дава обяснения.
	РП Левски поддържа обвинението срещу подсъдимия, като счита, че обвинението е доказано по несъмнен и безспорен начин. Моли съда, след като го признае за виновен, да му наложи наказание лишаване от свобода в размер към минимума, предвиден в чл. 206 от НК и да отложи изтърпяването на така наложеното наказание със срок от три години.  
	Съдът като прецени събраните по делото доказателства, приема за установено от фактическа страна следното:
	На 22.08.2006 год. Свидетелят М.С. придружил подсъдимия Г.И. до дома на свидетелите Светла и Д.Д., като целта била да извършат оглед на лек автомобил ВАЗ 21061 с рег. № ЕН , собственост на С. и Д. Д. След като огледали автомобила, подсъдимият решил да го закупи. Със свидетелката Д. била договорена цена за закупуване на автомобила в размер на 600 лв. Свидетелката Д., подсъдимият И. и неговият син, който присъствал на огледа на лекия автомобил, заминали за с.П., за да си вземе свидетелката Д. договорената продажна цена. Преди да тръгнат за с. П., се договорили да се срещнат след една седмица, за да се уточнят относно прехвърлянето на лекия автомобил пред нотариус, или ако не – да се върне автомобила.
	В с. П. свидетелката Д. получила сумата от 600 лв. за лекия автомобил, за което обстоятелство съставили разписка и Д. предала владението на автомобила на подсъдимия И.–лекият автомобил, документите и ключовете за същия. 
	Уговореният срок изтекъл, а подсъдимият И. така и не потърсил свидетелката Д. за уреждане на отношенията им във връзка с лекия автомобил.      
	Свидетелката го търсила няколко пъти, но не го открила, видно от показанията й, й е било съобщавано, че подсъдимият го няма, отсъства. Собствеността върху автомобила не била прехвърлена. През м. септември 2006 г. свидетелят К.К. отишъл в с. П., за да потърси и закупи лек автомобил. Тогава негов познат го завел при подсъдимия И., който се разпоредил с автомобила, като го предал във владението на свидетеля К. заедно с ключовете и документите му за сумата от 860 лв., които пари били дадени на ръка на подсъдимия И. Последният обяснил на свидетеля К., че няма да има проблеми с  прехвърлянето на лекия автомобил, като се уговорили след 2-3 дни да отидат да го прехвърлят.  
	С протокол за доброволно предаване К.К. предал на П.П. – дознател при РПУ Б. следните предмети, книжа, компютърни и информационни данни: 1 брой лек автомобил марка „ВАЗ 21061” 1500 С с рег.№ , зелена на цвят, номер на двигателя, идентификационен номер на , голям талон за лек автомобил марка „ВАЗ 21061” 1500 С с рег.№ , зелен цвят, номер на двигателя , идентификационен номер на , малък талон за лек автомобил марка „ВАЗ 21061” 1500 С с рег.№ , зелен цвят, номер на двигателя , идентификационен номер на  и 3 броя ключове които срещу разписка били върнати на С.Д. от гр. Б.     
	Така описаната фактическа обстановка се установява от обясненията на подсъдимия, показанията на разпитаните свидетели, както и от събраните по делото писмени доказателства.
	Съдът приема за безспорно установено, че подсъдимият е имал фактическата власт върху автомобила. Тази фактическа власт му е била предоставена собственика на автомобила. Подсъдимият е заплатил сумата от 600 лв. „за лек автомобил Лада 1500 S ”, като е отбелязано, че парите са получени в брой.  
	Обсебването по чл. 206 от НК се характеризира с особеното качество, което деецът трябва да притежава. Субект може да бъде само лице, което владее или пази чуждата движима вещ на някакво правно основание.Чужда е тази вещ, която не принадлежи на дееца.
	Предмет на престъпно обсебване може да бъде само вещ, на която деецът не е собственик. В случая е налице една изпълнена, но нищожна поради липса на нотариална форма покупко-продажба на моторно превозно средство. Подсъдимият е заплатил на свидетелката С.Д, (действаща с пълномощно от съпруга си – Д.Д.), уговорената продажна цена за автомобила в размер на 600 лв., е действал със съзнанието, че е собственик на автомобила, с която движима вещ същият се е разпоредил, като я е продал.
	От субективна страна характерно за обсебването е наличието на пряк умисъл у дееца. 
	Признак от субективната страна на обсебването е намерението за окончателно разпореждане с подлежащата на връщане вещ. За разлика от договорите, които се сключват, за да породят права и задължения за страните, подлежащи на изпълнение, при обсебването деецът няма намерение да изпълни поетите от конкретния договор задължения, като действа извън знанието и съгласието на собственика на вещта.
  	Разпоредбата на чл. 103 от НПК предвижда, че тежестта да се докаже обвинението по дела от общ характер лежи върху прокурора и разследващите органи.
 Според ал.2 на същия текст, обвиняемият не е длъжен да доказва, че е невинен. В този смисъл е и съдебната практика, според която тежестта за доказване на обвинението е на прокурора и органите на предварителното производство. Недопустимо е всякакво прехвърляне на доказателствената тежест върху подсъдимия, включително и за направените от него възражения. В наказателния процес прокурорът трябва да докаже, че твърдените от подсъдимия факти, които изключват неговата наказателна отговорност, не са настъпвали. Подсъдимият не е задължен да доказва своята невинност.
	Предвид на така събраните поделото доказателства, съдът счита, че  РП Л. не  е представила доказателства, от които да се установява, че подсъдимият И. е извършил престъплението,  за което му е подигнато обвинение  по чл. 206 ал.1 от НК затова,  че на неустановен ден през месец септември на 2006 год. в с. П., обл. П., противозаконно присвоил чужда движима вещ – един брой лек автомобил марка „ВАЗ 21061/1500 С” с рег. № , на стойност 720 лв., собственост на С.Д. и Д.Д., и двамата от гр. Б., която вещ владеел.
	Не се представиха доказателства от страна на Районна прокуратура гр. Л., подсъдимият противозаконно да е присвоил чужда движима вещ, която владее или пази.
	Предвид изложеното и предвид всички събрани по делото доказателства съдът намира, че по делото няма достатъчно и категорични доказателства, които да мотивират съда, че подсъдимият е извършил престъпление по чл. 206 ал.1 от НК.
	При така събраните доказателства съдът приема, че не е осъществен субективният елемент от състава на престъплението, а именно – подсъдимият да се е разпоредил с движимата вещ – лек автомобил, противозаконно. Той не е имал съзнанието, че действа извън знанието и съгласието на собственика на вещта, тъй като е считал себе си за собственик на автомобила.
	Преценявайки събраните по делото доказателства,  съдът приема, че обвинението не е доказано по един несъмнен и категоричен начин, който да мотивира съда да се произнесе с осъдителна присъда. Като съобрази и  императивната разпоредба на чл. 303 от НПК, според която присъдата не може да почива на предположения и че съдът признава подсъдимия за виновен, когато обвинението е доказано по несъмнен начин, съдът признава подсъдимия за не  виновен по повдигнатото обвинение и го оправдава.
	Водим от горното съдът постанови присъдата си.

					ПРЕДСЕДАТЕЛ: