п р и с ъ д а
№ ________

гр. ЛЕВСКИ,     15.10.    2008 год.
В ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд на    петнадесети октомври   през две хиляди и осма година в открито съдебно заседание, в следния състав:

       ПРЕДСЕДАТЕЛ:СТОЙКА МАНОЛОВА
     		   ЧЛЕНОВЕ: Мария Ечева
		          	                      Васил Василев

на секретаря Илияна Петрова в присъствието на прокурор Рени Кирилова  разгледа докладваното от съдия Манолова наказателно н.д.о.х. № 20074410200293 и на основание данните по делото и закона

П Р И С Ъ Д И :

	ПРИЗНАВА подсъдимия И.А., ***, ЕГН *, за ВИНОВЕН в това, че на неустановен ден през месец декември 2000 г. в гр.Левски, в подлеза на ЖП гара Левски, отнел чужди движими вещи: златен пръстен с тегло 5,5 грама, златен пръстен с тегло 6,5 грама и златен синджир с тегло 3 грама на обща стойност 254,70 лв., от владението на собственика М., с намерение противозаконно да ги присвои, като употребил за това заплашване: „Не казвай на никого, защото ако кажеш ще те бия и ще ти изпия кръвчицата”, поради което и на основание чл.198, ал.1 във вр. чл.55, ал.1, т.1 от НК го ОСЪЖДА на наказание ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА ЗА СРОК ОТ ЕДНА ГОДИНА  при първоначален ОБЩ РЕЖИМ на изтърпяване на наказанието. 
На основание чл.25, ал.1 във вр. с чл.23,ал.1 от НК ОПРЕДЕЛЯ по отношение на И.А. ЕДНО ОБЩО НАКАЗАНИЕ по присъда №52/24.03.2006г., постановена по н.о.х.д.№20064410200012, по  описа на РС -Левски, влязла в сила на 10.04.2006 г., за деяние извършено на 30.09.2005 г., с която му е наложено наказание една година и шест месеца лишаване от свобода; както и по присъда №92/29.11.2005г., постановена по н.о.х.д.20054410200539 по описа на РС-Левски, влязла в сила на 02.03.2006г., за деяние извършено на 27.11.2005 г., с която му е наложено наказание една година лишаване от свобода и по настоящата присъда, като наказанието по споразумение №8751/17.02.2003 г. постановено по н.о.х.д.№8751/2002 г. по описа на Районен съд София, влязло в сила на 17.02.2003 г., за деяние извършено на 20.10.2001г., с което му е наложено наказание от единадесет месеца лишаване от свобода следва да бъде изтърпяна отделно,като НАЛАГА НАЙ-ТЕЖКОТО от тях, а именно ЕДНА ГОДИНА И ШЕСТ МЕСЕЦА ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА при ОБЩ РЕЖИМ.
	На основание чл.25, ал.2 от НК приспада изтърпяното наказание лишаване от свобода.
	ОСЪЖДА подсъдимия И.А. със снета по делото самоличност да заплати направените деловодни разноски в размер на 118,75 лв.
	ПРИСЪДАТА подлежи на жалба и протест пред ПОС в 15 – дневен срок от днес.

					ПРЕДСЕДАТЕЛ:

					СЪДЕБНИ ЗАСЕДАТЕЛИ:1.

									  2.

МОТИВИ ПО НОХД 20084410200293

Обвинението против подсъдимия И.А., ***, ЕГН *, е по чл. 198, ал.1 от НК за това, че на неустановен ден през месец декември 2000 г. в гр.Левски, в подлеза на ЖП гара Левски, отнел чужди движими вещи: златен пръстен с тегло 5,5 грама, златен пръстен с тегло 6,5 грама и златен синджир с тегло 3 грама на обща стойност 254,70 лв., от владението на собственика М., с намерение противозаконно да ги присвои, като употребил за това заплашване: „Не казвай на никого, защото ако кажеш ще те бия и ще ти изпия кръвчицата”.
	Подсъдимият е получил препис от обвинителния акт, разбира обвинението и признава вината си.
Съдът като прецени събраните по делото доказателства, приема за установено следното:
През 2000 г. свидетелят М.М. живеел в гр. Л. и бил ученик в ТСС „Н.” гр. Л..
На неустановен ден през месец декември 2000 година, преди  ученическата коледна ваканция, свидетелят М. се прибирал от училище. Бил сам е на път за вкъщи минал през подлеза на ЖП гара Левски. Там го настигнал подсъдимият А., с прякор „И.”. 
Подсъдимият казал на свидетеля А. да му даде златните пръстени и златния ланец, който носел със себе си. Първоначално свидетелят М. помислил, че подсъдимият се шегува и отказал да му ги даде.Тогава подсъдимият посегнал да удари свидетеля, при което същият се уплашил и му дал двата златни пръстена и златния синджир, които носел със себе си. Пръстена и ланеца били подарени на свидетеля М. от неговите близки по случай абитуриентския му бал.Единият пръстен бил с тегло 5.5 грама, другият – с тегло 6.5 грама, а синджирът бил с тегло 3 грама. След като взел двата пръстена и синджира, подсъдимият А. заплашил свидетеля с думите: „Не казвай на никого, защото ако кажеш, ще те бия и ще ти изпия кръвчицата”.   
Малко по-късно свидетелят се прибрал в дома си и казал на баба си – свидетелката М. за случилото се, но и казал, че тази случка е станала с негов съученик.
След като подсъдимият А. взел двата златни пръстена и златният ланец от свидетеля М., отишъл при свидетеля Ш., който работел като сервитьор в ресторант „Х.” в гр. Л. и поискал да заложи при него златния синджир с тегло 3 грама за срок от две седмици срещу сумата от 30 лв. Подсъдимият А. казал на Ш., че до две седмици ще дойде да го откупи, тъй като синджирът бил на сестра му, а тя не знаела, че той го залага. Свидетелят Ш. се съгласил. Взел златния синджир и дал на подсъдимия сумата от 30 лв. за него. Минали две седмици, но подсъдимият А. не отишъл при свидетеля Ш. да си вземе синджира. 
След Коледната ваканция, през месец януари 2001 г. сестрата на свидетеля М. научила от съученици на брат си, че случаят с отнетите пръстени и синджира се отнасят за него, а не за негов съученик. Тя се прибрала вкъщи и казала на своите родители какво е разбрала. Същият ден, след като свидетелят М. се пробрал у дома си, неговите родители го разпитали дали самият той е бил ограбен. Свидетелят М. им признал истината, като им разказал какво точно се е случило. Родителите на свидетеля М. разбрали, че златният синджир е заложен от подсъдимият А., с прякор „И.” при свидетеля Ш.. Тогава те отишли при свидетеля Ш. и го помолили да им върне златния синджир, като му казали, че ще му възстановят сумата, която същият е дал на подсъдимия А. за синджира. Свидетелят Ш. се съгласил и им върнал синджира, а родителите на свидетеля М. му дали сумата от 30 лв. Няколко дни по-късно при свидетеля Ш. отишла майката на подсъдимия А., която била разбрала, че синджирът бил върнат на родителите на свидетеля М. и му дала сумата от 30 лв. След това Ш. отишъл и дал тези 30 лв. на бащата на свидетеля М..
За случилото се бабата на свидетеля М. – свидетелката М. подала жалба в РП Левски.
От заключението на вещото лице по назначената съдебно-оценителна експертиза е установено, че стойността на златен пръстен с черен камък с 3 бели камъчета с тегла 5.5 грама е 84.70 лв., стойността на златен пръстен с 2 диаманта на квадрати с 12 бели камъчета с тегло 6.5 грама е 122.00 лв. и стойността на златен синджир е 48.00 лв. – всичко на обща стойност 254.70 лв.
Подсъдимият и назначеният му служебен защитник адвокат А. са дали съгласие да бъде открита процедура по предварително изслушване на страните и да не се провежда разпит на всички свидетели и вещи лица и при постановяване на присъдата непосредствено да се ползва съдържанието на съответните протоколи и експертни заключения от досъдебното производство.
Подсъдимият И.А. е признал изцяло фактите, изложени в обстоятелствената част на обвинителния акт и се е съгласил да не се събират доказателства за тези факти.  
В съответствие с разпоредбите на НПК и на основание чл. 371 от НПК съдът е уведомил подсъдимия, че съответните доказателства, събрани по досъдебното производство и направеното от него самопризнание по чл. 371 т.2 от НПК ще се ползва при постановяване на присъдата.
На основание чл. 373 ал. 3 от НПК и предвид обстоятелството, че действията по разследването са извършени при условията и по реда, предвиден в НПК, съдът е одобрил изразеното съгласие. 
С определение на основание чл. 372 ал.4 от НПК съдът е обявил, че при постановяване на присъдата ще ползва самопризнанието, направено от подсъдимия, без да събира доказателства за фактите, изложени в обстоятелствената част на обвинителния акт.   
 На основание чл. 283 от НПК съдът е присъединил към доказателствата писмените доказателства, събрани на досъдебното производство.   
 На основание чл. 373 ал.2 от НПК съдът не е извършил разпит на подсъдимия, свидетелите и вещото лице за фактите, изложени в обстоятелствената част на обвинителния акт.
От така изложената фактическа обстановка е видно, че  подсъдимият А. е осъществил от обективна и субективна страна състава на чл. 198, ал.1 от НК, тъй като на неустановен ден през месец декември 2000 г. в гр.Левски, в подлеза на ЖП гара Левски, отнел чужди движими вещи: златен пръстен с тегло 5,5 грама, златен пръстен с тегло 6,5 грама и златен синджир с тегло 3 грама на обща стойност 254,70 лв., от владението на собственика М., с намерение противозаконно да ги присвои, като употребил за това заплашване: „Не казвай на никого, защото ако кажеш ще те бия и ще ти изпия кръвчицата”.
Налице е извършено деяние. Същото е извършено от подсъдимия при форма на вината пряк умисъл. Деецът е съзнавал общественоопасния характер на деянието, предвиждал е неговите общественоопасни последици и е искал настъпването на тези последици.
Причина за извършване на престъплението е желанието на подсъдимия да се облагодетелства по неправомерен начин и неспазване на установения в страната в правов ред.
При определяне на наказанието по отношение на подсъдимия А. съдът взе предвид признанията, които прави за извършеното деяние, съдействието, което е оказал на органите на съдебното и досъдебно производство, изразеното разкаяние, стойността на вещите, предмет на престъплението, обстоятелството, че от извършване на деянието е изтекъл дълъг срок,  целите на наказанието, визирани в чл. 36 от НК, с оглед на превъзпитанието на подсъдимия. Съдът прецени стойността на вещите, предмет на кражбата, както и мотивите и причините за извършване на престъплението, а така също и обществената опасност на деянието и дееца.
Съдът съобрази и разпоредбата на чл. 373 ал.2 от НПК, според която при постановяване на осъдителна присъда, следва да определи наказанието при условията на чл. 55 от НК и без да са налице многобройни или изключителни смекчаващи отговорността обстоятелства.
С оглед на изложеното и на основание чл.198, ал.1, във вр. с чл. 55 ал.1, т.1 от НК,  съдът налага на подсъдимия И.А. наказание лишаване от свобода за срок от една година, при първоначален общ режим на изтърпяване на наказанието. 
Видно от справката за съдимост, приложена към делото, е че подсъдимият е осъждан многократно, налице са множество престъпления по отношение на подсъдимия А..
Налице са основанията за приложение разпоредбата на чл. 25, ал.1 във вр. с чл. 23, ал.1 от НК.
Предвид изложеното, съдът на основание чл.25, ал.1 във вр. с чл.23,ал.1 от НК ОПРЕДЕЛЯ по отношение на И.А. ЕДНО ОБЩО НАКАЗАНИЕ по присъда №52/24.03.2006г., постановена по н.о.х.д.№20064410200012, по  описа на РС -Левски, влязла в сила на 10.04.2006 г., за деяние извършено на 30.09.2005 г., с която му е наложено наказание една година и шест месеца лишаване от свобода; както и по присъда №92/29.11.2005г., постановена по н.о.х.д.20054410200539 по описа на РС-Левски, влязла в сила на 02.03.2006г., за деяние извършено на 27.11.2005 г., с която му е наложено наказание една година лишаване от свобода и по настоящата присъда по н.д.о.х. 20074410200293, като НАЛАГА НАЙ-ТЕЖКОТО от тях,а именно ЕДНА ГОДИНА И ШЕСТ МЕСЕЦА ЛИШАВАНЕ ОТ СВОБОДА при ОБЩ РЕЖИМ.
Наказанието по споразумение №8751/17.02.2003 г. постановено по н.о.х.д.№8751/2002 г. по описа на Районен съд София, влязло в сила на 17.02.2003 г., за деяние извършено на 20.10.2001г., с което му е наложено наказание от единадесет месеца лишаване от свобода следва да бъде изтърпяна отделно.
	Следва да се приложи разпоредбата на чл.25, ал.2 от НК, поради което съдът приспада изтърпяното наказание лишаване от свобода.
	При този изход на делото следва подсъдимият И.А. да бъде осъден да заплати направените деловодни разноски в размер на 118.75 лева.
 Водим от горното съдът постанови присъдата си.

					ПРЕДСЕДАТЕЛ: