п р и с ъ д а
№ ________

гр. ЛЕВСКИ,   18.07.   2008 год.

В ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд на   осемнадесети юли   през две хиляди и осма година в открито съдебно заседание, в следния състав:
       ПРЕДСЕДАТЕЛ:СТОЙКА МАНОЛОВА
     		   ЧЛЕНОВЕ:
на секретаря Илияна Петрова в присъствието на районния прокурор разгледа докладваното от съдия Манолова наказателно н.ч.х. №  20064410200176  и на основание данните по делото и закона

П Р И С Ъ Д И :

ПРИЗНАВА подсъдимите А.А., роден на * г. в с. С., *, ЕГН * и Й. В., роден на * г. в гр. Л., *, ЕГН *, ЗА НЕВИНОВНИ по повдигнатото им обвинение по чл. 130, ал.1 от НК в това, че на 22.10.2005 г. са нанесли побой над А.А. от гр. Л., *, ЕГН *, в резултат на което са му причинили болки, страдания и разстройство на здравето – временно и неопасно за живота, поради което и на основание чл. 304 пр.2 от НПК ГИ ОПРАВДАВА.
ОТХВЪРЛЯ предявеният от А.А. солидарно срещу подсъдимите А.А. и Й.В. граждански иск за сумата от 3000 лв. като обезщетение за нанесените му неимуществени вреди, представляващи болки, страдания, стрес и унижение, ведно със законната лихва, считано от деня на извършване на деянието до окончателното й изплащане, като НЕОСНОВАТЕЛЕН и НЕДОКАЗАН.     
ПРИСЪДАТА подлежи на жалба и протест пред ПОС в 15 – дневен срок от днес.

						ПРЕДСЕДАТЕЛ:

М О Т И В И по НЧХД 20064410200176:

	В Районен съд Левски е подадена тъжба от А.А., * ЕГН *, срещу подсъдимите А.А. и Й.В., с която е повдигнато обвинение  по чл. 147 ал.1 от НК, във вр. с чл.130, ал.1 от НК 22.10.2005 г. затова, че са нанесли побой над тъжителя А.А. от гр. Л., в резултат на което са му причинили болки и страдания и разстройство на здравето – временно и неопасно за живота.
	Подсъдимите не се признават за виновни.
	Съдът, като прецени събраните по делото доказателства, приема за установено от фактическа страна следното:
	В тъжбата си тъжителят твърди, че на 22.10.2005 г. около 14.00 часа, минавайки по ул. „Хаджи Димитър” видял група хора, между които били двамата подсъдими – дядо и внук. Спрял, слязъл от каруцата, приближил се до тях и ги попитал дали не знаят нещо за изчезването а една коза от стадото, което пазел брат му на тъжителя, тъй като предният ден била изгубена или открадната в гората. Най – неочаквано А. А. се приближил до него и с юмрук силно го ударил в лицето. От силата на удара и от изненадата тъжителят не можал да запази равновесие и паднал по гръб на земята, като тогава той започнал да го рита, където свари по главата и тялото. Внукът на А. – Й., също без всякаква причина грабнал един синджир от тяхната каруца и започнал да го удря с него по главата. Тъжителят бил напълно безпомощен, не можал да окаже никаква съпротива, а и никой от хората наоколо не му помогнал и не спрял нападателите. Малко след това А. загубил съзнание, а когато се свестил няколко минути след това, хората, които пренасяли дървата, вече били изчезнали.
	Тъжителят твърди в тъжбата, че от носа му текло кръв, главата го боляла, лицето му било подуто, дрехите му били раздърпани и ризата – скъсана.      
	По делото е представено медицинско свидетелство  издадено от С.К., видно от което е, че при прегледа на тъжителя се е установило, че на тила в ляво има хирургически обработена рана - защита и покрита с марлен тампон, долният десен клепач е с бледо – кафеникаво мораво кръвонасядане. На границата дясна раменна става 8 гърди в дясно има петнисто кръвонасядане на площ 10-12 см. в диаметър, с разлят контур, мораво – синкаво – кафеникаво.
	При прегледа и от медицинската документация е установено, че на А. А. е причинено разкъсно – контузна рана, кръвонасядания и отоци по главата, кръвонасядане по гръдния кош и горни крайници, мозъчно сътресение.
	Според заключението, уврежданията са в резултат на тъпа травма, може да са получени по начин и време, както се съобщава. По налични данни, причиненото мозъчно сътресение е протекло без загуба на съзнание, при което то, както и раната  представляват разстройство на здравето – временно и неопасно за живота, останалите увреждания са довели до болки и страдания. 
	В съдебно заседание на 26.10.2007г.  са разпитани свидетелите П.П. и И.Г..
	От показанията им се установява, че свидетелят И. А. към месец октомври 2005 г. е работил в полицията. Получили са сигнал за лице, на което е нанесен побой. Посетили са бърза помощ и са установили, че тъжителят бил видимо бит, имал кръв по лицето. Доколкото разбрал свидетелят, мечкарите са били. 
	От показанията на свидетеля П. П. се установява, че работи в РПУ Левски като младши районен инспектор.
	Получен е сигнал, че на ул. „Цар Иван Асен” е станал побой. Посетили бърза помощ и там заварили тъжителя. По негови данни – на А. разбрали, че са го били мечкарите – С. се казвал единият, а другия – А.. 
	Двамата свидетели са без родство със страните по делото и дават добросъвестно показанията си, но съдът счита, че същите не следва да бъдат кредитирани, предвид обстоятелството, че същите не са очевидци на инцидента и свидетелските им показания се основават на твърденията на тъжителя.
	В с.з. на 16.11.2007 г. са разпитани свидетелите А.С. – без родствени връзки и С.А. – син на подсъдимия А. А..
	От показанията на свидетеля А.С. се установява, че не си спомня датата, но е тръгнал да работи с подсъдимия А. А. и Й. – другия подсъдим, като са карали дърва. Тъжителят, който бил пиян  започнал да вика, да псува, като вдигнал дъска да удари подсъдимия Й., но паднал в краката на коня. Според показанията на свидетеля, подсъдимите не са посягали и не са удряли тъжителя А..  
	Според показанията на свидетеля С., тъжителят е този, който е взел дъската и се е насочил към подсъдимия Й., с цел да го удари и  е уплашил коня.
	В показанията си свидетелят С.А. твърди, че тръгнали на работа с каруците и пострадалият започнал да ги псува. Последният тръгнал с една дъска, като заплашвал, че ще ги убие, като в същото време псувал. Тъжителят стоял прав в каруцата и държал дъската, повдигнал я с две ръце над главата си и посегнал да удари Й.. През това време тръгнал коня и А. паднал между двете стърки. 
	Според показанията на свидетеля, спор за кози през това време не е имало. Според свидетеля А., тъжителят А. не е бил в нормално състояние, не можел да си стои на краката, бил е пиян. Подсъдимият Й. се е криел зад дядо си, а свидетелят не е видял баща си – подсъдимия А. да удря тъжителя.
	Показанията на свидетеля А. кореспондират с тези на свидетеля С.. Последният е без родство с подсъдимите и макар свидетелят А. да е син на подсъдимия А. и в този смисъл заинтересован от изхода на делото, съдът дава вяра на показанията на този свидетел, тъй като те кореспондират с показанията на свидетеля С.. Двамата са очевидци, имат непосредствени впечатления от инцидента, поради което съдът кредитира показанията им.
	Предвид на представеното писмено доказателство – медицинско свидетелство, съдът приема, че по отношение на пострадалия А. А. е причинена разкъсно – контузна рана, кръвонасядания и отоци по главата, кръвонасядане по гръдния кош и горни крайници, мозъчно сътресение. На тъжителя е причинено временно разстройство на здравето, неопасно за живота.
	Безспорно е също така, че тежестта на доказване по дело, образувани по тъжба на пострадалия лежи върху частния тъжител. 
	Единствено тъжителят твърди в тъжбата си, че подсъдимите са му нанесли удари, довели до разстройството на здравето, временно и неопасно за живота.
	От събраните по делото гласни доказателства не се установи подсъдимите да са извършили деянието, за което им е повдигнато обвинение.
	Присъдата не може да почива на предположения, на съмнителни, несигурни и колебливи изводи относно автора на престъплението и неговите обективни и субективни признаци. Съдът признава подсъдимия за виновен само и единствено когато обвинението е доказано по несъмнен начин. 
	В конкретния случай не се установи деянието да е извършено от двамата подсъдими, поради което и следва да бъдат признати за невиновни и оправдани.
	Предвид изложеното и с оглед на факта, че съдът признава и двамата подсъдими за невинни по повдигнатото обвинение да са извършили престъплението, следва и предявеният граждански иск от тъжителя срещу двамата подсъдими за сумата от 3000 лв. като обезщетение за нанесените му неимуществени вреди, представляващи болки, страдания, стрес и унижение, ведно със законната лихва върху тази сума, да бъде отхвърлен като неоснователен и недоказан.

	Водим от горното, съдът постанови присъдата си.

				ПРЕДСЕДАТЕЛ: