Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№					     12.06.2008 г.			               гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			                     ІІІ наказателен състав
на 13.05.2008 г.
в публично заседание в следния състав:
 	                                                                         Председател: Евгения Рачева
секретар Свилен Александров
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д.  № 20074410200367 по описа за 2007 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН.
С наказателно постановление №745/16.05.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, на Т.Й. от с.Б., *, са наложени административните наказания глоба в размер на 200,00 лв. и лишаване от право да управлява МПС за срок от 6 месеца на осн. чл.174, ал.3 от ЗДвП за това, че на 17.04.2007 г. около 01:50 часа в гр.Левски по улица „Цар Иван Асен” до бензиностанция „Лукойл” управлява л.а. с рег. № *, собственост на Н.Х. от гр.В., като при проверката отказва да бъде изпробван за наличие на алкохол с техническо средство – нарушение по чл.5, ал.2, т.3 от ЗДвП.
Недоволен от така издаденото наказателно постановление (НП) е останал жалбоподателят Т.Й., който го обжалва и моли съда да го отмени като незаконосъобразно, тъй като не е извършил вмененото му нарушение и тъй като в хода на административнонаказателното производство е допуснато грубо нарушение на процесуалните правила при съставяне на акта за установяване на административно нарушение (АУАН) и издаване на НП.
Ответникът не се представлява в с.з. и не изразява становище по жалбата.
Съобразявайки събраните по делото доказателства и становищата на страните, съдът намира за установено следното:
С оглед датата на връчване на наказателното постановление на Й. – 04.06.2007 г. – и датата на депозиране на жалбата му пред наказващия орган – 04.06.2007 г. – съдът счита, че последната е подадена в срока по чл.59, ал.2 от ЗАНН, поради което се явява допустима и следва да бъде разгледана. 
При разглеждането й съдът съобрази следното:
Акт за установяване на административно нарушение (АУАН) №745 е съставен на 17.04.2007 г. от В.Х. на длъжност мл. полицейски инспектор при РПУ-Левски срещу Т.Й. за това, че последният на 17.04.2007 г. около 01:50 часа в гр.Левски по улица „Цар Иван Асен ІІ” до бензиностанция „Лукойл” управлява л.а. с рег. №*, собственост на Н.Х. от гр.В., като извършва следните нарушения: свидетелството му за управление на МПС е с изтекъл срок и отказва да бъде изпробван за алкохол с техническо средство – нарушения по чл.10 от ЗБДС и чл.174, ал.3 от ЗДвП.
Актът е съставен в присъствието на свидетелите А.П. и И.И..
Жалбоподателят е подписал акта, като е написал възражението, че бил в автомобила на задната седалка, а последният бил управляван от Б., който бил спрян на Лукойл. Видно е още от АУАН, че екземпляр от същия е получен от Й.. 
Жалбоподателят не оспорва компетентността на актосъставителя и на наказващия орган. От представените на л.л.61-68 от делото писмо рег.№83991/12.12.2007 г. на ОДП-Плевен, заповеди №№Із-189/08.02.2007 г. и Із-837/11.05.2007 г. на министъра на вътрешните работи, и заповед №609/22.03.2007 г. на директора на ОДП-Плевен се установява, че актосъставителят е сред лицата, определени да съставят актове по ЗДвП, а началниците на РПУ имат правото да издават наказателни постановления, поради което съдът приема, че актът е съставен от оправомощено длъжностно лице и наказателното постановление е издадено от компетентен орган. 
По делото са приложени две дела на РС-Левски. От а.н.д.№20074410200366 се установява, че за първото констатирано по гореописания АУАН нарушение спрямо Й. е било издадено НП, което е било отменено от РС-Левски поради несъставомерност на деянието, а от а.н.д.№20074410200261 се установява, че във връзка с поведението на Й. по време на проверката му е съставен акт по УБДХ и му е наложена от РС-Левски глоба в размер на 150,00 лв. 
Жалбоподателят се явява в съдебно заседание и дава обяснения, съгласно които през въпросната нощ не той е управлявал автомобила, а приятелят му Б., и именно по тази причина е отказал да бъде изпробван с техническо средство за употреба на алкохол.
Версията му се потвърждава от свидетелите Х. Л., А.Д. и Б.Р..
Актосъставителят Х. и свидетелите А.П. и И. И. потвърждават констатациите по съставения акт, като свидетелите-очевидци П. и И. поясняват, че Д. и Л. са били в автомобила, но категорично отричат свидетелят Б. Р. да се е намирал в автомобила. Изясни се, че актосъставителят не е присъствал при спирането на автомобила, но от неговите показания става ясно, че, след отказа на Й. да бъде изпробван с техническо средство, не е издал талон за медицинско изследване – това е видно и от АУАН, така и от НП, в които не е отбелязано по случая да е издаден талон за медицинско изследване. 
При това положение съдът намира за безпредметно да прави извод на коя група свидетелски показания следва да даде вяра, тъй като от страна на актосъставителя, впоследствие и при издаване на НП, е допуснато съществено нарушение, което води до незаконосъобразност на атакуваното в настоящото производство наказателно постановление.
Според чл.174, ал.4 от ЗДвП редът, по който се установява употребата на алкохол, се определя от министъра на здравеопазването, от министъра на вътрешните работи и от министъра на правосъдието. Този ред е визиран в Наредба № 30 от 27.06.2001 г. за реда за установяване употребата на алкохол или друго упойващо вещество от водачите на моторни превозни средства. От нея може да се направи извода, че за да бъде санкциониран водачът на осн. чл.174, ал.3 от ЗДвП е необходимо да е отказал въобще проверка за алкохол, тъй като съгласно чл.6 от Наредбата в случай на отказ да получи талон за медицинско изследване, неявяване в определеното лечебно заведение или при отказ да даде кръв за изследване, употребата на алкохол от водача се установява въз основа на показанията на техническото средство, а според чл.2, ал.2 от същата Наредба, с лабораторно изследване се установява употребата на алкохол когато водачът откаже извършването на проверка с техническо средство. В конкретния случай жалбоподателят е отказал единствено извършването на такава с техническо средство. Следователно било е задължително при отказа на Й. да бъде изпробван с техническо средство да му бъде издаден талон за медицинско изследване. Изписаната фактическа обстановка – водачът отказал да бъде изпробван с техническо средство за употреба на алкохол – е правилно отразена от актосъставителя и от наказващия орган, но от нея не следва извода, че е налице състав на нарушение по чл.174, ал.3 от ЗДвП. Както в обстоятелствената част на АУАН, така и в тази на наказателното постановление, не е посочено, че лицето е отказало и кръвна проба, но и няма как такова обстоятелство да е отразено, след като се изясни по безспорен начин, че актосъставителят в случая въобще не е издал талон за медицинско изследване (респ. в случая Й. не е отказал получаването на такъв талон, нито пък е отказал такова изследване). Следователно в АУАН и в наказателното постановление са описани само част от обстоятелствата на административното нарушение, и, предвид липсата на съществени елементи от състава на нарушението, то следва извода, че такова не е налице. За да реализира правото си на защита жалбоподателят има правото да узнае всички обстоятелства на нарушението, което следва да е описано подробно, и е следвало да му бъде предоставена възможност да даде кръвна проба, но след като това не е направено от актосъставителя, а оттам допуснатата грешка е пренесена от наказващия орган и в НП (нарушение на чл. 57, ал.1, т.5 от ЗАНН) то следва извода, че е нарушено правото на защита на жалбоподателя. В случая такова нарушение правото на защита на Й. е налице още повече и с оглед на факта, че има съществено разминаване между описателната част на НП и посочената като нарушена разпоредба на чл.5, ал.2, т.3 от ЗДвП – последната визира задължение за водача да не управлява пътно превозно средство под въздействие на алкохол, наркотици или други упойващи вещества и при нарушаването й се прилага разпоредбата на чл.174, ал.1 от ЗДвП – а никъде в обстоятелствената част на НП не е отразено, че водачът управлява превозното средство под въздействието на такива вещества. 
От всичко изложено може да се направи извода, че от НП не става ясно в какво се изразява неправомерното поведение на Й. и за какво нарушение е ангажирана административнонаказателната му отговорност, а отделно от това – че текстово описаното деяние не осъществява състав на административно нарушение. Всичко това води до незаконосъобразност на постановлението, което дори само на това основание следва да бъде отменено, без да се обсъждат останалите наведени от жалбоподателя доводи.
Предвид горното, съдът

      Р Е Ш И:

ОТМЕНЯ на осн. чл.63, ал.1 от ЗАНН наказателно постановление №745/16.05.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, с което на Т. Й. от с.Б., *, са наложени административните наказания глоба в размер на 200,00 лв. и лишаване от право да управлява МПС за срок от 6 месеца на осн. чл.174, ал.3 от ЗДвП за това, че на 17.04.2007 г. около 01:50 часа в гр.Левски по улица „Цар Иван Асен” до бензиностанция „Лукойл” управлява л.а. с рег. №*, собственост на Н. Х. от гр.В., като при проверката отказва да бъде изпробван за наличие на алкохол с техническо средство – нарушение по чл.5, ал.2, т.3 от ЗДвП – като НЕЗАКОНОСЪОБРАЗНО.
Решението подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр.Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено.

       РАЙОНЕН  СЪДИЯ: