Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№					     19.06.2008 г.			               гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			                     ІІІ наказателен състав
на 20.05.2008 г.
в публичното заседание в следния състав:

 	                                                                         Председател: Евгения Рачева
                      
секретар Свилен Александров
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д.  № 20074410200435 по описа за 2007 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН.
С наказателно постановление №738/10.05.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, на П.Д. от гр.Р., *, е наложено административно наказание глоба в размер на 70,00 лв. на осн. чл.182, ал.1, т.5 от ЗДвП (в редакцията на закона преди изменението от бр.51 от 2007 г. на ДВ) за това, че на 15.04.2007 г. около 15:15 часа на ГП Е 83, км.41+771 в посока Русе-Плевен, управлява л.а. с рег. №* със скорост 111 км/ч при допустима 60 км/ч, означена с пътен знак В26, засечена с техническо средство „Трафик радар” с №126/97 г. и показана на водача – нарушение по чл.21, ал.2 от ЗДвП – и на осн. чл.3, ал.1, т.11, б.”г” от Наредба №І-139/2002г . на министъра на вътрешните работи са му отнети 16 к.т.
Недоволен от така издаденото наказателно постановление е останал жалбоподателят П. Д., който го обжалва и моли съда да го отмени като незаконосъобразно и необосновано. В писмените бележки към защитата му, представени от адв.Р., подробно са развити съображения защо следва да се приеме, че от страна на актосъставителя и наказващия орган са нарушени многобройни материални и процесуални правила.
Ответникът не изпраща представител в с.з. и не изразява становище по жалбата. 
Съобразявайки събраните по делото доказателства и становищата на страните, съдът намира за установено следното:
Върху наказателното постановление не е отразена датата на връчването му на жалбоподателя, поради което съдът приема, че като е депозирал жалбата си пред наказващия орган на 25.06.2007 г. (видно от пощенското клеймо на плика, с който е изпратена – л.10 от делото), Д. е спазил 7-дневния срок по чл.59, ал.2 от ЗАНН, поради което жалбата се явява допустима и следва да бъде разгледана. 
Разгледана по същество, жалбата е основателна.
Акт за установяване на административно нарушение (АУАН) №738 е съставен на 15.04.2007 г. от М.А. на длъжност мл.автоконтрольор при РПУ-Левски срещу П.Д. за това, че последният на 15.04.2007 г. в 15:15 часа на ГП Е 83, км.41+771, в посока от Русе към Плевен, управлява л.а. с рег. № * със скорост 111 км/ч при допустима 60 км/ч, означена с пътен знак В26 (51 км/ч превишение), засечена и фиксирана с „Трафик радар - ТR4” и показана на водача – нарушение по чл.21, ал.2 от ЗДвП.
Жалбоподателят е подписал акта, като е записал възражението, че се е движил в колона и смята, че посочената скорост не е негова. Видно е още от акта, че екземпляр от същия е получен от жалбоподателя.
Актът е съставен в присъствието на очевидеца на твърдяното нарушение Н.Н., който е подписал акта в качеството на свидетел.
Жалбоподателят не оспорва компетентността на актосъставителя и на наказващия орган. Служебно известно на съда е, че актосъставителят е сред лицата, определени да съставят актове по ЗДвП, а началниците на РПУ имат правото да издават наказателни постановления – това се установява и от приложената на л.9 от делото заповед на министъра на вътрешните работи №Із-189/08.02.2007 г. (изпратената от наказващия орган заповед на л.8 от делото е от 11.05.2007 г., т.е. издадена е след съставяне на акта и издаване на НП и е неотносима в случая), поради което съдът приема, че актът е съставен от оправомощено длъжностно лице и наказателното постановление е издадено от компетентен орган. 
Представено е на л.6 от делото копие от страница от дневника на наряда, видно от която срещу час 15:15 е отразен управлявания от жалбоподателя автомобил, изписани са имената и ЕГН на Д. и е отразено, че му е съставен акт, но не става ясно за коя дата се отнася горното записване.
Видно от приложената на л.7 от делото разпечатка, на 15.04.2007 г. в 15:15 часа има засечена скорост 111 км/ч с радар №126. 
В съдебно заседание жалбоподателят дава обяснения, съгласно които пътувал в посока Русе – Плевен, непосредствено преди да бъде спрян се движил в колона, с не повече от 80 км/ч, като пред него се движил автовоз на разстояние около 50-60 метра. Пояснява, че при навлизане в завоя имало ограничение 80 км/ч, а след това и 60 км/ч. Допълва, че в автомобила му били съпругата му и две жени – Ц. и Б. – от с.О., обл.В.. 
Свидетелите А. и Н. – първият актосъставител, а вторият свидетел-очевидец по случая – потвърждават констатациите по акта, като подчертават, че е засечена именно скоростта на управлявания от Д. автомобил, тъй като в близост до него не е имало други автомобили. Свидетелят А., също както и жалбоподателя, конкретно си спомни, че първо е имало табела с ограничение 80 км/ч, а след нея – 60 км/ч. 
Съдът не кредитира казаното от свидетелката Г. Д. – съпруга на жалбоподателя – по следните съображения: от една страна показанията й противоречат на обясненията на съпруга й и на показанията на св.А., тъй като тя твърди, че жалбоподателят бил спрян след ограничението 80 км/ч; за да провери верността на показанията й, съдът бе задал изрично въпрос към жалбоподателя колко човека е имало тогава в автомобила му и кои са били те, на който въпрос свидетелката убедено заяви, че тогава в автомобила на съпруга й били само тя и той, и дори и след подсказването от страна на жалбоподателя, бе категорична, че освен нея, съпруга й и баба Ц., не е имало друг в автомобила, което пък противоречи на обяснението на Д. относно присъствието и на жена на име Б.. Ето защо съдът счита, че свидетелката не е била тогава в автомобила и е ясно, че с показанията си се стремеше да помогне в изграждането на защитната версия на съпруга си. 
	За изясняване на въпроси от съществено значение за разкриване на обективната истина по делото бяха назначени експертизи. 
	Съдът счита, че заключението по първата експертиза (л.52-л.55 от делото) не следва да се обсъжда, тъй като се изясни, че в схемата на пътния участък, представена от ОПУ-Плевен на л.42 от делото, няма отбелязани ориентири за посоките, има неяснота и неверни отбелязвания, които са довели до объркване на вещото лице и оттам – до неправилни изводи. В самото писмо изх.№2492/08.11.2007 г. на ОПУ-Плевен (л.42 от делото), с което е изпратена въпросната схема, ясно е отговорено единствено на въпроса какво е разстоянието в посока Русе-Плевен между последния пътен знак В26 „Забранено е движение със скорост по-висока от 60 км/ч” (който се намира на км.41+105) и км.41+771, а именно 666 м.
	След като съдът повторно изиска справка относно организацията на движението на главен път Е 83, която да съдържа и ясна схема с отразени посоки, от страна на ОПУ-Плевен вече беше отговорено пълно и точно с писмо изх.№695/20.03.2008 г. (л.67 от делото), към което са приложени и две ясни за разчитане схеми на въпросния участък от пътя, като първата е била актуална до 09.11.2007 г. (и именно тя е относима към случая – л.68 от делото), а другата – след 09.11.2007 г. (л.69 от делото).
	На база вече отразената информация по схемата на л.68 от делото съдът постави нова задача на вещото лице, според чието заключение (л.80 и л.81 от делото) преди мястото, на което е бил спрян водача, движещ се в посока Русе-Плевен – а именно отразения в АУАН и НП км.41+771 – главният път се пресича на едно ниво с черен път, който се намира на км.41+692, а последният знак, ограничаващ скоростта на движение В26 преди мястото на спиране в посока Русе-Плевен, се е намирал на км.41+105, т.е. между знака и мястото на спиране главният път се пресича на едно ниво с черен път. Заключението на вещото лице не е оспорено от страните, същото е съответно и на изпратените от ОПУ-Плевен прецизни схеми на пътя, и съдът го приема като вярно, обективно и компетентно. 
	Съгласно чл.50, ал.1 от ППЗДвП забраните, въведени с пътни знаци В20, В24, В25, В26, В27, В28 и В30, важат до следващото кръстовище или до знак, който ги отменя, или на разстояние, указано с допълнителна табела Т2.
	Според §6, т.1 от ДР към ЗДвП "Път" е всяка земна площ или съоръжение, предназначени или обикновено използвани за движение на пътни превозни средства или на пешеходци и според същия този §6, но вече т.8. "Кръстовище" е място, където два или повече пътя се пресичат, разделят се или се събират на едно ниво. Без значение е обстоятелството дали пътят, който пресича друг път, е асфалтиран или черен, за да се приеме, че става въпрос за кръстовище.
	При това положение съдът счита, че единственият правилен извод в случая е, че мястото, където е била засечена скоростта на управлявания от Д. автомобил, се намира след кръстовище, образувано от главния път и пресичащия го на едно ниво отляво по посока на движението му черен път, което кръстовище отменя забраната за ограничение на скоростта до 60 км/ч, въведена със знака В26, следователно в АУАН и НП неправилно е отразена фактическата обстановка на деянието на Д. и оттам последното неправилно е подведено под несъответстваща му правна норма. Жалбоподателят не е управлявал със скорост 51 км/ч по-висока от допустимата към момента на засичането му, защото не е имало ограничение 60 км/ч, и се явява неправилно и незаконосъобразно наказването му на осн. чл.182, ал.1, т.5 от ЗДвП. 
Съдът счита, че в случая не може да измени наложеното наказание и да подведе деянието на Д. под съответната му правна норма, защото съществена част от обстоятелствата на нарушението – а именно каква реално е допустимата максимална скорост на движение в онзи участък, от чиято стойност ще може да се направи извода какво е превишаването на скоростта – не се съдържа нито в АУАН, нито в НП, и не може да се налага наказание за нарушение, чиито обстоятелства не са отразени като фактическа обстановка в обстоятелствените части на АУАН и НП. Съдът не би могъл да установява нови фактически положения (а такива ще са налице, ако съдът приеме различна от посочената в АУАН и НП стойност на ограничението на скоростта), тъй като противното би довело до ограничаване правото на защита на Д., който ще е лишен от възможността да се защити по всички факти на нарушението на всеки отделен етап от административнонаказателното производство – както при връчването на акта, така и в 3-дневен срок от връчването му пред наказващия орган, а и при депозиране на жалбата срещу наказателното постановление и в хода на съдебното производство.
Ето защо съдът намира, че наказателното постановление се явява изцяло незаконосъобразно и като такова следва да бъде отменено, като е безпредметно  да се обсъждат останалите наведени от жалбоподателя доводи, в тази връзка не е необходимо и да се анализират документите относно използваното тогава техническо средство  (представената на л.л.57-61 от делото инструкция за експлоатация).
Тъй като жалбата на Д. се явява основателна, направените по делото разноски следва да останат за сметка на държавата на осн. чл.84 от ЗАНН, във вр. с чл.190, ал.1 от НПК.
	Предвид всичко изложено, съдът 

Р   Е   Ш    И :

ОТМЕНЯ на основание чл.63, ал.1 от ЗАНН наказателно постановление №738/10.05.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, с което на П.Д. от гр.Р., *, е наложено административно наказание глоба в размер на 70,00 лв. на осн. чл.182, ал.1, т.5 от ЗДвП (в редакцията на закона преди изменението от бр.51/2007 г. на ДВ) за това, че на 15.04.2007 г. около 15:15 часа на ГП Е 83, км.41+771 в посока Русе-Плевен, управлява л.а. с рег. № * със скорост 111 км/ч при допустима 60 км/ч, означена с пътен знак В26, засечена с техническо средство „Трафик радар” с №126/97 г. и показана на водача – нарушение по чл.21, ал.2 от ЗДвП – и на осн. чл.3, ал.1, т.11, б.”г” от Наредба №І-139/2002г . на министъра на вътрешните работи са му отнети 16 к.т.
РЕШЕНИЕТО подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр.Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено.

	                                    РАЙОНЕН  СЪДИЯ: