Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№           				  12.06.2008 г.			         гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			            ІІІ наказателен състав
на 13.05.2008 г.
в публичното заседание в следния състав:

                                                               Председател:Евгения Рачева
секретар Свилен Александров
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д.  № 20074410200484 по описа за 2007 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН.
С наказателно постановление № 966/31.05.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, на А.В. от гр.В., *, е наложено административно наказание глоба в размер на 70,00 лв. на осн. чл.182, ал.1, т.5 от ЗДвП (в редакцията на закона преди изменението от бр.51 от 2007 г. на ДВ) за това, че на 11.05.2007 г. около 13:05 часа на ГП Е83 в с.Българене, км.48+513, управлява лек автомобил с рег. № * със скорост 104 км/ч при допустима за населено място 50 км/ч, засечена с техническо средство „Трафик радар” с №126/97 г. и показана на водача – нарушение по чл.21, ал.1 от ЗДвП – и на осн. чл.3, ал.1, т.11, б.”г” от Наредба № І-139/02 г. на МВР са му отнети 16 контролни точки.
Недоволен от така издаденото наказателно постановление е останал жалбоподателят А.В., който го обжалва и моли съда да го отмени като неправилно, необосновано и незаконосъобразно. Твърди, че бил в колона и в населеното място се движил с 50 км/ч. Твърди още, че засичането станало преди колоната да навлезе в населеното място, а автомобилът на полицаите се намирал на около 150 метра от табелата за начало на населеното място. Счита, че радарът не е бил годен да засече скоростта му на движение, тъй като не може да индивидуализира превозното средство, по време на използването му не е бил разположен съобразно нормативните изисквания – не бил поставен в статично положение, а се държал в ръка от автоконтрольора – а и не се придружавал от инструкция за работа, каквато поискал да му бъде показана, но това не било сторено.
Ответникът не изпраща представител в с.з. и не изразява становище по жалбата. 
Съобразявайки събраните по делото доказателства и доводите на страните, съдът намира за установено следното:
Върху наказателното постановление не е отразена датата на връчването му на жалбоподателя, поради което съдът приема, че като е депозирал жалбата си пред наказващия орган на 17.07.2007 г. (видно от куриерския документ на л.4 от делото), В. е спазил 7-дневния срок по чл.59, ал.2 от ЗАНН, поради което жалбата се явява допустима и следва да бъде разгледана. 
Разгледана по същество, жалбата е основателна.
Акт за установяване на административно нарушение (АУАН) №966 е съставен на 11.05.2007 г. от М. А. на длъжност мл.автоконтрольор при РПУ гр.Левски, срещу А.В. за това, че последният на 11.05.2007 г. в 13:05 часа в с.Българене на ГП Е83, км.48+513, управлява лек автомобил с рег. № * със скорост 104км/ч при допустима за населено място 50 км/ч (превишение от 54 км/ч), засечена и фиксирана с „Трафик радар – TR 4” с №126/97 и показана на водача – нарушение на чл.21, ал.1 от ЗДвП.
В акта е записан като очевидец на нарушението Ю.М., който е подписал акта в качеството на свидетел. 
Жалбоподателят е подписал акта, като е записал възраженията, че в обхвата на скоростомера били повече от 2 автомобила, отчитането е в разрез с разпоредбата на чл.746, ал.1, както и не е спазена чл.747 от Наредбата за средства за измерване, които подлежат на контрол. Видно е още от акта, че екземпляр от същия е получен от В..  
Жалбоподателят се явява в съдебно заседание и дава обяснения по случая, които кореспондират с изложеното от него в жалбата му и във възражението, което е депозирал пред наказващия орган (л.л.29 и 30 от делото). Твърди, че полицаите били в първата пресечка на селото, на около 150 метра от табелата, обозначаваща начало на с.Българене, и че движението било натоварено, като самият той се движил в колона от поне 3 автомобила.
В. не оспорва компетентността на актосъставителя и на наказващия орган. Служебно известно на съда е, че актосъставителят е сред лицата, определени да съставят актове по ЗДвП, а началниците на РПУ имат правото да издават наказателни постановления – това се установява и от приложената на л.83 от делото заповед на министъра на вътрешните работи №Із-189/08.02.2007 г., поради което съдът приема, че актът е съставен от оправомощено длъжностно лице и наказателното постановление е издадено от компетентен орган. 
Представено е на л.9 от делото копие от страница от дневника на наряда, видно от която на посочените в АУАН дата и час е извършена проверка на жалбоподателя и му е съставен акт.
Видно от приложената на л.8 от делото разпечатка, на 11.05.2007 г. в 13:05 часа има засечена скорост 104 км/ч с радар №126. 
Видно от справката рег.№6403/19.09.2007 г. на РПУ-Левски, ведно с приложения към нея протокол (л.15 и л.16 от делото), техническото средство, с което е засечена скоростта – №15 от списъка – към датата на твърдяното нарушение е било преминало годишна метрологична проверка.
Видно и от справката рег.№Ув-10019/16.10.2007 г. на ГД „Полиция” (л.31 от делото), радарът е изправен, била му е извършена последваща проверка на 18.05.2006 г., която е със срок на валидност до 18.05.2007 г., а през този едногодишен период не е постъпвал в Лабораторията за проверка на СИ при ГД „ППООРП” за извършване на ПП след ремонт.
Според справката рег.№7912/19.11.2007 г. на РПУ-Левски (л.35 от делото), към 11.05.2007 г. радарът е отговарял на изискванията на чл.746, ал.1, чл.747 и чл.754, ал.3 от Наредбата за средствата за измерване, които подлежат на метрологичен контрол, и е представена по делото Инструкция за експлоатация на TR 4 и приложение към нея.
Актосъставителят А. и свидетелят М. в с.з.  потвърждават констатациите по акта. А. твърди, че с колегата си са били на място, което е на около 500 метра от табелата, обозначаваща начало на с.Българене. Установява се още от показанията на двамата, че за тях под ръчен режим се има предвид използване на радара чрез държането му в ръка и насочването му към конкретен автомобил по време на замерването. Изрично свидетелят А. описа механизма, който е използвал при засичане скоростта на движение с радара – последният не го използват закрепен върху автомобила, а го държи полицай, който вдига ръката си с радара и го насочва към приближаващия се автомобил.
Свидетелката П. Т. най-общо казано потвърждава версията на жалбоподателя – същата твърди, че влезли в селото с нормална скорост, движението било натоварено в двете посоки, били спрени от полицаите на втората пресечка в селото (но не го заяви категорично, а използва глагола „мисля”), и радарът не бил сложен на полицейската кола, а полицай го държал в ръка.
Видно от справката на ОПУ „Плевен” (л.50 от делото), км.48+513 се намира на територията на с.Българене в посока Русе-Плевен на 709 метра от табелата Д 11 – начало населено място с.Българене – която табела на свой ред се намира на км.47+804. Според същата тази справка от началото на с.Българене до км.48+513 има три пресечки, като първата е на км.48+017, а втората – на км.48+168.
От така обсъдените доказателства могат да се направят следните изводи:
Не се потвърди версията на жалбоподателя относно мястото, на което са се намирали полицаите. В негова тежест бе да докаже, че полицаите са се намирали в първата пресечка на селото, на около 150 метра от началото му. Според полицаите и съставения акт, те са се намирали на км.48+513, който се намира на 709 метра от началото на селото. Дори и с показанията на доведената от страна на В. свидетелка не се установи неговото твърдение – тук следва да се отбележи, че, от една страна, същата не беше убедителна относно това, къде точно се били полицаите, а от друга – казаното от нея противоречи на версията на жалбоподателя, тъй като според Т. полицаите са се намирали на втората пресечка. Ето защо съдът приема, че полицаите са били на посочения от тях в АУАН километър.
Относно изправността на радара може да се отбележи следното:
Видно от представеното от страна на жалбоподателя извлечение от регистър на одобрените за използване типове средства за измерване (л.л.62-64 от делото), срокът на валидност на TR4 (какъвто е бил използван и в случая) е изтекъл на 22.04.2007 г. В тази връзка следва да се има предвид обстоятелството, че, съгласно чл.30, ал.5 от Закона за измерванията, когато срокът на валидност на одобрения тип средство за измерване е изтекъл, намиращите се в употреба средства, които отговарят на одобрения тип, се считат от одобрен тип (вж. и писмо изх.№57-00-006 от 19.02.2008 г. на БИМ-ГДМИУ, л.л.65 и 66 от делото). Следователно, сам по себе си фактът на изтичане срока на валидност на радара не прави последния негоден, ако той след този срок е от одобрените средства за измерване и е минал годишна метрологична проверка. Като се има предвид обстоятелството, че посочения в АУАН и НП радар е бил преминал такава проверка и че към онзи момент е действала разпоредбата на чл.182, ал.3, т.1 от ЗДвП в редакцията му преди изменението с бр.51 от 2007 г. на ДВ, следва извода, че към датата на деянието е бил законоустановено техническо средство. Не може да се говори за обратно действие на закона, респ. за по-благоприятен за дееца закон, когато се касае за норми, уреждащи процедура – по установяване на нарушения, по събиране на доказателства и пр. – които норми се изменят, респ. отменят, занапред. Едва с изменението на ЗДвП с бр.51 от 26.06.2007г. на ДВ законодателят извади от употреба радарите, които не могат да заснемат или записват регистрационния номер на автомобила, и едва след влизане в сила на това изменение на закона същите вече не могат да се използват от службите за контрол на движението по пътищата за засичане на скорост (а според АС-Плевен дори и след това изменение на закона процесният радар може да се използва като средство за измерване на скоростта). 
Основателно е, обаче, възражението на жалбоподателя относно допуснатата нередност във връзка с използването на радара.
Безспорно по делото се изясни, че радарът не е бил със закрепена магнитна стойка и не е бил поставен на подходящо място върху полицейския автомобил, каквото е изискването на т.8.2. от Инструкцията за експлоатацията му.
Във връзка с неясните по делото въпроси, за които се изискват специални знания, с каквито съдът не разполага, бе назначена експертиза, която се изготви от вещото лице С. В.. Според заключението на последната, няма разлика в показанията на Трафик радар ТR4 при засичане на една и съща скорост в случаите, когато радарът е закрепен стационарно на автомобила и когато се намира в ръката на замерващия; символът, отразен в разпечатката на л.8 от делото в графа „Интервал/минути/” срещу дата 11.05.2007 г., 13:05 часа, означава, че от това замерване на посочената дата и час до следващото замерване на 12.05.2007 г. в 14:33 часа са изминали повече от 24 часа. По втория пункт това заключение не беше оспорено, поради което съдът в тази част го приема като обективно, вярно и компетентно.
По първия пункт, обаче, съдът отхвърля заключението на вещото лице В. по следните съображения:
Вещото лице В. не е направила необходимите пробни замервания с техническото средство, а се е позовала единствено на техническата документация на радара и на знанията си, които притежава като специалист. Нещо повече, в първата част заключението й противоречи на заключението на тройната експертиза, която бе назначена по делото. За разлика от заключението на единичната експертиза, при тройната са правени пробни замервания с техническото средство, а и самите вещи лица, взели участие при изготвянето на последната, са много по-компетентни в случая – единият е конструкторът на радара, другият – производителят, а третият – старши експерт в ГДМИУ в БИМ и единственият в РБългария, който се занимава с такива измервания.
Според заключението на тройната експертиза и разясненията, дадени в с.з. от вещото лице Г., индивидуализацията на МПС при този тип радари се извършва от замерващия, но при поток от преминаващи МПС не може да се определи кое е засеченото МПС; отчетената при правилно закрепена стойка грешка била в границите на +/- 5 км/ч; при наличие на вибриращи предмети – недобре закрепена стойка, удряне на кабела в корпуса, преместване на радара или удрянето му, и други – грешката е непредвидима, и като се има предвид обстоятелството, че производителят изрично е посочил, че радарът следва да е закрепен на стойка, която на свой ред се закрепя неподвижно върху автомобила, държането на радара в ръка по време на замерване и въртенето му към автомобилите е недопустимо.  Това заключение не е оспорено от страните, изготвено е от възможно най-добрите специалисти в случая и съдът го приема като обективно, вярно и компетентно.
Като съобрази заключението на тройната експертиза и установеното по категоричен начин по делото нередно използване на радара в случая – а именно: когато е засичана скоростта радарът се е намирал в ръката на полицай, който го е насочвал към автомобилите – съдът счита, че резултатът от такова неправилно използване на радара не може да се приеме за реален, тъй като се получават отклонения по-големи от +/- 5 км/ч (както са посочили вещите лица – „непредвидими отклонения”), и следователно, дори и да се допусне, че отразената на л.8 от делото в разпечатката скорост е отчетена за управлявания от жалбоподателя автомобил (т.е. ако е било възможно да се индивидуализира автомобила, защото напр. е бил единствения тогава преминаващ покрай полицаите), то същата не може да се приеме за вярно отразила действителната скорост на управлявания и засечен автомобил. Все в тази връзка, дори и да се приемат за изцяло верни показанията на полицаите, според които е засечена скоростта на управлявания от В. автомобил, то тези показания потвърждават показанията на радара, които, обаче, както вече бе изложено, се явяват нереални. 
С оглед всичко изложено съдът намира, че по делото няма доказателство за това жалбоподателят да се е движил с превишена скорост и след като не е установено по надлежния ред, че е допуснал нарушение на чл.21, ал.1 от ЗДвП, наказателното постановление се явява незаконосъобразно и следва да бъде отменено.
При този изход на процеса направените по делото разноски следва да останат за сметка на държавата на осн. чл.84 от ЗАНН, във вр. с чл.190, ал.1 от НПК.
Предвид горното, съдът 

Р Е Ш И :

ОТМЕНЯ на основание чл.63, ал.1 от ЗАНН наказателно постановление № 966/31.05.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, с което на А.В.от гр.В., *, е наложено административно наказание глоба в размер на 70,00 лв. на осн. чл.182, ал.1, т.5 от ЗДвП (в редакцията на закона преди изменението от бр.51 от 2007 г. на ДВ) за това, че на 11.05.2007 г. около 13:05 часа на ГП Е83 в с.Българене, км.48+513, управлява лек автомобил с рег. № * със скорост 104 км/ч при допустима за населено място 50 км/ч, засечена с техническо средство „Трафик радар” с №126/97 г. и показана на водача – нарушение по чл.21, ал.1 от ЗДвП – и на осн. чл.3, ал.1, т.11, б.”г” от Наредба № І-139/02 г. на МВР са му отнети 16 контролни точки.
РЕШЕНИЕТО подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр. Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено. (Съобщението до жалбоподателя да се изпрати на посочения от него в последното с.з. адрес.)

				              РАЙОНЕН  СЪДИЯ: