Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№					     19.06.2008 г.			               гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			                     ІІІ наказателен състав
на 20.05.2008 г.
в публичното заседание в следния състав:

 	                                                                         Председател: Евгения Рачева
                      
секретар Свилен Александров
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д.  № 20074410200627 по описа за 2007 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН.
С наказателно постановление №1449/06.08.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, на И.Р. от гр.Р., *, ЕГН *, са наложени административните наказания глоба в размер на 100,00 лв. и един месец лишаване от право да управлява МПС на осн. чл.182, ал.2, т.4 от ЗДвП за това, че на 16.07.2007 г. около 18:57 часа на ГП Е 83, км.40+228 в посока Русе, управлява л.а. с рег. №* със скорост 92 км/ч при допустима 60 км/ч, означена с пътен знак В26, засечена с техническо средство „Трафик радар” с №126/97 г. и показана на водача (превишение 32 км/ч) – нарушение по чл.21, ал.2 от ЗДвП.
Недоволен от така издаденото наказателно постановление е останал жалбоподателят И.Р., който го обжалва и моли съда да го отмени като незаконосъобразно. В писмените бележки към защитата му подробно са развити съображения защо техническото средство, с което е станало замерването, се явява негодно за използване, а така също се навеждат доводи за липса на нарушение на знак В26, който указва допустима максимална скорост 60 км/ч, тъй като преди мястото, където жалбоподателят е бил спрян за проверка, има кръстовище, а това означава, че е засечена скоростта му след спиране действието на знак В26, който важи само до следващото кръстовище.
Ответникът не изпраща представител в с.з. и не изразява становище по жалбата. 
Съобразявайки събраните по делото доказателства и становищата на страните, съдът намира за установено следното:
С оглед датата на връчване на наказателното постановление на Р. – 17.09.2007 г. – и датата на депозиране на жалбата му пред наказващия орган-  19.09.2007 г., видно от справката на сектор ПП при ОДП-Русе (л.14 от делото) – съдът счита, че жалбата е подадена в срока по чл.59, ал.2 от ЗАНН, поради което се явява допустима и следва да бъде разгледана. 
Разгледана по същество, жалбата е основателна.
Акт за установяване на административно нарушение (АУАН) №1449 (л.4 от делото) е съставен на 16.07.2007 г. от А.К. на длъжност мл.автоконтрольор при РПУ-Левски срещу И.Р. за това, че последният на 16.07.2007 г. в 18:57 на ГП Е 83, км.40+228, в посока Русе, управлява л.а. с рег. № * със скорост 92 км/ч при допустима 60 км/ч, обозначена с пътен знак (32 км/ч превишение), засечена и фиксирана с техническо средство ТR4 с №126/97, показана дата, час и фиксирана скорост, и видяна от водача – нарушение по чл.21, ал.2 от ЗДвП.
Жалбоподателят е подписал акта, като е записал възражението, че е спрян на участък, който е недопустим за извършване на контролна дейност поради опасност от произшествие. 
Актът е съставен в присъствието на очевидеца на твърдяното нарушение Ю.М., който е подписал акта в качеството на свидетел.
Жалбоподателят не оспорва компетентността на актосъставителя да съставя АУАН по ЗДвП и на наказващия орган да издава НП по същия закон. Служебно известно на съда е, че актосъставителят е сред лицата, определени да съставят актове по ЗДвП, а началниците на РПУ имат правото да издават наказателни постановления – това се установява и от приложената на л.27 от делото заповед на министъра на вътрешните работи №Із-189/08.02.2007 г., поради което съдът приема, че актът е съставен от оправомощено длъжностно лице и наказателното постановление е издадено от компетентен орган. 
Представено е на л.6 от делото копие от страница от дневника на наряда, видно от която на посочените в АУАН дата и час е извършена проверка на жалбоподателя и му е съставен акт.
Видно от приложената на л.5 от делото разпечатка, на 16.07.2007 г. в 18:57 часа има засечена скорост 92 км/ч с радар №126. 

В съдебно заседание жалбоподателят дава обяснения, съгласно които според отчетената от собствения му километраж скорост се е движил с 90 км/ч, но след като е подминал кръстовище, което преустановява действието на знака В26, забраняващо скорост по-висока от 60 км/ч. Допълва, че възразил в този смисъл пред полицаите, но те му заявили, че ограничението било до някаква следваща отбивка. За онагледяване на обясненията си Р. представи в с.з. два броя снимки (л.24 и л.25 от делото), за които твърди, че отразяват именно мястото, където е бил спрян и където се намира кръстовището.
От показанията на актосъставителя и свидетел по делото К. се установява, че Р. е бил спрян именно на участъка от снимката на л.24, и че преди да бъде спрян за проверка е подминал отляво пътя, който ясно личи на снимката на л.25, и само в началото бил асфалтиран, а по-нататък бил черен. Пояснява също така, че от този път до мястото, където бил спрян водача, няма знак за ограничаване на скоростта извън населеното място. 
Свидетелката Р. Р. – съпруга на жалбоподателя – също потвърждава изложената от Р. версия.
Няма противоречие в показанията на свидетелите К. и Р. и съдът ги приема за верни. 
	За изясняване на обстоятелството въпросното отклонение представлява ли път по смисъла на ЗДвП, бе назначена експертиза. От заключението на вещото лице М.Ч. се установява, че след знака В26 в посока Плевен-Русе съществува път по смисъла на ЗДвП, който на едно ниво пресича главния път преди мястото, на което е бил спрян Р. и който път именно е заснет на снимката на л.25 след табелата „Община Левски” (в посока Русе-Плевен). Заключението на вещото лице не е оспорено от страните, същото е съответно и на всички останали доказателства по делото, в това число на показанията на свидетелите, и съдът го приема като вярно, обективно и компетентно. 
	Съгласно чл.50, ал.1 от ППЗДвП забраните, въведени с пътни знаци В20, В24, В25, В26, В27, В28 и В30, важат до следващото кръстовище или до знак, който ги отменя, или на разстояние, указано с допълнителна табела Т2.
	Според §6, т.1 от ДР към ЗДвП "Път" е всяка земна площ или съоръжение, предназначени или обикновено използвани за движение на пътни превозни средства или на пешеходци и според същия този §6, но вече т.8. "Кръстовище" е място, където два или повече пътя се пресичат, разделят се или се събират на едно ниво. Без значение е обстоятелството дали пътят, който пресича друг път, е асфалтиран или черен, за да се приеме, че става въпрос за кръстовище.
	При това положение съдът счита, че единствения правилен извод в случая е, че мястото, където е била засечена скоростта на управлявания от Р. автомобил, се намира след кръстовище, образувано от главния път и пресичащия го на едно ниво отляво път, което кръстовище отменя забраната за ограничение на скоростта до 60 км/ч, въведена със знака В26, следователно в АУАН и НП неправилно е отразена фактическата обстановка на деянието на Р. и оттам последното неправилно е подведено под несъответстваща му правна норма. При всички положения жалбоподателят не е управлявал със скорост между 31 и 40 км/ч по-висока от допустимата към момента на засичането му, защото не е имало ограничение 60 км/ч, и се явява неправилно и незаконосъобразно наказването му на осн. чл.182, ал.2, т.4 от ЗДвП. 
Съдът счита, че в случая не може да измени наложеното наказание и да подведе деянието на Р. под съответната му правна норма, защото съществена част от обстоятелствата на нарушението – а именно каква реално е допустимата максимална скорост на движение в онзи участък, от чиято стойност ще може да се направи извода какво е превишаването на скоростта – не се съдържа нито в АУАН, нито в НП, и не може да се налага наказание за нарушение, чиито обстоятелства не са отразени като фактическа обстановка в обстоятелствените части на АУАН и НП. Съдът не би могъл да установява нови фактически положения (а такива ще са налице, ако съдът приеме различна от посочената в АУАН и НП стойност на ограничението на скоростта), тъй като противното би довело до ограничаване правото на защита на Р., който ще е лишен от възможността да се защити по всички факти на нарушението на всеки отделен етап от административнонаказателното производство – както при връчването на акта, така и в 3-дневен срок от връчването му пред наказващия орган, а и при депозиране на жалбата срещу наказателното постановление и в хода на съдебното производство. Ето защо съдът намира, че наказателното постановление се явява изцяло незаконосъобразно и като такова следва да бъде отменено, без да се обсъждат останалите наведени от жалбоподателя доводи, в тази връзка не е необходимо и да се анализират документите относно годността на радара на л.л.28-33 от делото. Може само да се допълни, че, дори и да се приеме, че с радара е отчетена именно скоростта на управлявания от Рибчев автомобил и че отчетената стойност е била 92 км/ч, то, като се има предвид обстоятелството, че на практика превишението се явява само 2 км/ч (извън населено място допустимата максимална скорост е 90 км/ч), не може да се приеме, че е допуснато нарушение, тъй като служебно известно на съда е, че този тип радари дават отклонения от 1 до 5 км/ч (установено от тройна експертиза по сходен казус, като вещите лица са извършили пробни замервания с това техническото средство), и именно по тази причина, видно и от разпечатката, полицаите са инструктирани да дават толеранс, като отчитането на превишената скорост става от по-висока стойност, в сравнение с ограничението за конкретното място, за да се избегнат грешки (така например за мястото, където полицаите са смятали, че ограничението е 60 км/ч, са задали толеранс от 20 км/ч и на практика са засичали само превишения от 21 км/ч и нагоре).
Тъй като жалбата на Р. се явява основателна, направените по делото разноски следва да останат за сметка на държавата на осн. чл.84 от ЗАНН, във вр. с чл.190, ал.1 от НПК.
	Предвид всичко изложено, съдът 

Р   Е   Ш    И :

ОТМЕНЯ на основание чл.63, ал.1 от ЗАНН наказателно постановление №1449/06.08.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, с което на И.Р. от гр.Р., *, ЕГН *, са наложени административните наказания глоба в размер на 100,00 лв. и един месец лишаване от право да управлява МПС на осн. чл.182, ал.2, т.4 от ЗДвП за това, че на 16.07.2007 г. около 18:57 часа на ГП Е 83, км.40+228 в посока Русе, управлява л.а. с рег. № * със скорост 92 км/ч при допустима 60 км/ч, означена с пътен знак В26, засечена с техническо средство „Трафик радар” с №126/97 г. и показана на водача (превишение 32 км/ч) – нарушение по чл.21, ал.2 от ЗДвП.

РЕШЕНИЕТО подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр.Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено.

	                                    РАЙОНЕН  СЪДИЯ: