Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№  				  	  23.04.2008 г.			         гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			            ІІІ наказателен състав
на 25.03.2008 г.
в публично заседание в следния състав:
                                                              Председател: Евгения Рачева
секретар Свилен Александров
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д. № 20074410200637 по описа за 2007 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН.
С наказателно постановление №2479/10.08.2007 г. на началника на сектор ПП към ОДП-Плевен, на Б.А. от гр.Р., *, ЕГН *, са наложени на осн. чл.182, ал.2, т.6 от ЗДвП административните наказания глоба в размер на 200,00 лв. и лишаване от право да управлява МПС за срок от 3 месеца за нарушение на чл.21, ал.1 от ЗДвП – за това, че на 20.07.2007 г. около 15:53 часа на път 1 клас №3, км.46+000, на 2 км. след с.Българене в посока гр.Русе, управлява лек автомобил с рег.№ * със скорост 143 км/ч при ограничение 90 км/ч, измерена, фиксирана и показана на водача с радар ТР-4 099 (превишение 53 км/ч извън населено място).
Недоволен от така издаденото наказателно постановление (НП) е останал жалбоподателят Б. А., който го обжалва и моли съда да го отмени като незаконосъобразно. Навежда довод, че е нарушено правото му на защита, тъй като в обстоятелствената част на постановлението не са отразени вида и марката на автомобила, с който се е движил, а те са от съществено значение при определяне режимната скорост на съответния автомобил в конкретния пътен участък.
Ответникът не се представлява в с.з. В съпроводителното писмо, с което е изпратил административнонаказателната преписка в съда, е изразил становище, че наказателното постановление следва да бъде потвърдено.
Съобразявайки събраните по делото доказателства и доводите на страните, съдът намира за установено следното:
С оглед датата на връчване на наказателното постановление на А. – 21.09.2007 г. – и датата на депозиране на жалбата му пред наказващия орган – 24.09.2007 г. – съдът счита, че последната е подадена в срока по чл.59, ал.2 от ЗАНН, поради което се явява допустима и следва да бъде разгледана.
При разглеждането й съдът съобрази следното:
Акт за установяване на административно нарушение (АУАН) №2479 е съставен на 20.07.2007 г. от полицай А.Й. на длъжност мл.автоконтрольор при ГПП-ОДП гр.Плевен срещу Б.А. за това, че последният на 20.07.2007 г. в 15:59 часа на ПП3, км.46+000, на два километра след с.Българене, посока гр.Русе, управлява лек автомобил с рег.№ * със скорост 143 км/ч при лимит 90 км/ч, измерена, фиксирана и показана на водача с TR-4 №099/97 г. с точен час и дата (превишение с 53 км/ч) – нарушение на чл.21, ал.1 от ЗДвП.
В АУАН е вписан като очевидец на нарушението С. К., служител в ГПП ОДП гр.Плевен, който е подписал акта в качеството на свидетел.
Жалбоподателят е подписала акта, като е записал „нямам” срещу обяснения или възражения. Видно е още от акта, че екземпляр от същия е бил връчен на А.. 
Жалбоподателят не оспорва компетентността на актосъставителя и на наказващия орган. Служебно известно на съда е, че актосъставителят е сред лицата, определени да съставят актове по ЗДвП, а началникът на сектор „Пътна полиция” при ОДП има правото да издава наказателни постановления (това се установява и от приложените на л.л.27 и 28 от делото заповеди на министъра на вътрешните работи), поради което съдът приема, че актът е съставен от оправомощено длъжностно лице и наказателното постановление е издадено от компетентен орган.
А. се явява в с.з. и дава обяснения, според които малко преди да бъде спрян за проверка изпреварил един автомобил, веднага след което пък самият А. бил изпреварен от трети автомобил и на 50-100 метра от мястото на последното изпреварване го спрели полицаите и му казали, че той кара с превишена скорост. Жалбоподателят изразил съмнение дали скоростта е негова предвид факта, че е бил изпреварен, но тъй като полицаите му казали, че скоростта е негова, а той бързал за служебен ангажимент, не правил възражения по акта. Твърди, че се е движил с около 90-100 км/ч преди да бъде спрян.
Съдът намира за неоснователно възражението, изложено в жалбата на А., относно това, че му е нарушено правото на защита, като не са посочени вида и марката на автомобила в наказателното постановление. Видно от НП, в него автомобилът е много ясно индивидуализиран – посочено е, че се касае за лек автомобил с рег. №* – и като се има предвид обстоятелството, че в Република България всеки регистрационен номер на автомобил е уникален, това означава, че под даден рег. номер е регистриран именно автомобил от определен вид и марка. В случай, че А. бе направил някакви искания за извършване на експертизи във връзка с режимната скорост на автомобила му, нямаше да има пречка да се изискат всички параметри на въпросния автомобил чрез справка въз основа на регистрационния номер на последния.
Защитникът на жалбоподателя изразява в хода на съдебните прения становище, според което е наложено административно наказание на А. в нарушение на закона. Доводите на адв.А. се свеждат до това, че наказващият орган е основал решението си на база показанията на радарно устройство, което е негодно по смисъла на ЗДвП и не е в състояние да установи, че засечената скорост е на управлявания от А. автомобил, следователно нарушението е предполагаемо и не е доказано съобразно изисквания от закона начин.
От страна на жалбоподателя не бяха посочени свидетели, които да бъдат разпитани. Наказващият орган също не е направил искане за разпит на свидетели. С оглед събраните по делото доказателства съдът намира, че не е необходим такъв разпит, като съображенията за това са следните:
Видно от справка рег.№75/09.01.2008 г. на ОДП-Плевен (л.26 от делото), техническото средство, посочено в АУАН и НП, не може да записва или заснема регистрационния номер на МПС.
Съдът намира за основателно възражението на адв.А., че няма доказателства за това да е засечена именно скоростта на управлявания от доверителя му автомобил. Съгласно ЗДвП след изменението му с бр.51 от 2007 г. на ДВ, единствените технически средства и системи, които могат да използват контролните органи за установяване на нарушения, изразяващи се в управление на МПС с превишена скорост, са тези, заснемащи или записващи датата, точния час на нарушението и регистрационния номер на МПС, респ. само разпечатките от такива технически средства и системи са годни веществени доказателствени средства в административно-наказателното производство – аргумент от чл.165, ал.2, т.6 от ЗДвП и чл.189, ал.7 от ЗДвП. Разпоредбата на чл.182, ал.3 от ЗДвП в старата редакция на закона изрично посочваше два вида технически средства, с които може да се установява превишената скорост, а именно:
	
     1.  фиксиращи скоростта, датата и точния час;	
	
     2. заснемащи или записващи скоростта, датата, точния час и
регистрационния номер на моторното превозно средство,	
но, след като с бр.51 от 2007 г. на ДВ този текст е отменен, по аргумент от противното, при съобразяване и разпоредбите на чл.165, ал.2, т.6 и чл.189, ал.7 от ЗДвП, следва извода, че с влизане в сила на това изменение на закона (което бе продиктувано от необходимостта от синхронизация на нашето законодателство с европейското и с оглед преустановяване порочната практика на недобросъвестни служители на реда да „прикачат” чужди нарушения на невинни водачи на МПС) техническите средства, фиксиращи единствено скоростта, датата и точния час, не могат да се използват от контролните органи, и, след като не са регламентирани от закона като допустими технически средства, то с тях не може да се установяват административни нарушения. Тук е мястото да се отбележи, че изискването за заснемане или записване на регистрационния номер на моторното превозно средство се отнася както за техническите системи, така и за техническите средства, а не само за първите (както неправилно се опитват да тълкуват закона някои полицейски служители). Противното разбиране води до абсурдния извод, че и напр. апаратът за мерене на кръвно, кантар или Алкомер, които са все технически средства, могат да се използват за измерване скоростта на движение на автомобилите.
Съдът счита, че е ненужно да се изисква разпечатка от радара, с който е засичана скорост от полицаите в деня на проверката, тъй като по изложените по-горе съображения същата не би имала стойност на веществено доказателствено средство и съдът не би могъл да я цени като такова.
След като скоростта на движение на автомобила не е засечена по предвидения в закона ред и по тази причина липсва доказателство за извършено от страна на А. нарушение на чл.21, ал.1 от ЗДвП (с разпит на актосъставителя и свидетеля по акта може да се установи единствено факта на използване по време на дежурството им на посочения в АУАН радар, който обаче не може да се използва за засичане скоростта на движение на автомобилите според ЗДвП, тъй като нито записва, нито заснема рег. номер на автомобила, и от разпечатката на който не става ясно чия скорост е засечена), не следва да се търси от жалбоподателя административнонаказателна отговорност. 
Отделно от това, в настоящото административнонаказателно производство е допуснато още едно съществено нарушение, а именно: за нарушението, визирано в акта за установяване на административно нарушение (л.4 от делото) – управление на МПС със скорост 143 км/ч извън населено място в 15:59 часа (няма съмнение, че последната цифра е именно 9, още повече че е изписана по идентичен начин с деветките от ЕГН на свидетеля С.К.) – не е издадено наказателно постановление. Видно от постановлението на л.3 от делото, въз основа на същия този акт №2479/20.07.2007 г. е наложено наказание за допуснато от страна на жалбоподателя нарушение на ЗДвП, изразяващо се в управление на автомобила извън населено място със скорост 143 км/ч в 15:53 часа. Административното нарушение е деяние, извършено в определено време, на определено място, и при определена фактическа обстановка, поради което следва извода, че часът на нарушението, особено когато се касае за движение с висока скорост, която се променя в рамките на секунди, е съществен елемент от фактическия му състав. С издаването на наказателно постановление за извършено в 15:53 часа нарушение наказващият орган е накърнил правото на защита на А., тъй като спрямо последния не е съставен акт за установяване на адм. нарушение, извършено в този час, и за такова нарушение не му е била предоставена възможност да реализира правото си на защита чрез депозиране на възражения пред наказващия орган в 3-дневен срок от връчване на акт за установяване на административно нарушение. Съгласно чл.36, ал.1 от ЗАНН, административнонаказателно производство се образува със съставяне на акт за установяване на извършеното административно нарушение. След като е издадено наказателно постановление за нарушение, за което не е съставен акт за установяването му, то е допуснато съществено нарушение на административнопроизводствените правила, довело до незаконосъобразност на наказателното постановление, което дори само на това основание следва да бъде отменено.
С оглед всичко изложено съдът счита, че наказателното постановление се явява незаконосъобразно, поради което следва да бъде отменено.
Предвид горното, съдът

Р Е Ш И :

ОТМЕНЯ на основание чл.63, ал.1 от ЗАНН наказателно постановление №2479/10.08.2007 г., на началника на сектор ПП към ОДП-Плевен, с което на Б.А. от гр.Р., *, ЕГН *, са наложени на осн. чл.182, ал.2, т.6 от ЗДвП административните наказания глоба в размер на 200,00 лв. и лишаване от право да управлява МПС за срок от 3 месеца за нарушение на чл.21, ал.1 от ЗДвП – за това, че на 20.07.2007 г. около 15:53 часа на път 1 клас №3, км.46+000, на 2 км. след с.Българене в посока гр.Русе, управлява лек автомобил с рег.№ * със скорост 143 км/ч при ограничение 90 км/ч, измерена, фиксирана и показана на водача с радар ТР-4 099 (превишение 53 км/ч извън населено място).
Решението подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр.Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено (съобщението до защитника на жалбоподателя да се изпрати на посочения от него в последното с.з. адрес гр.Р., *).

				        	         РАЙОНЕН СЪДИЯ: