Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№  				  	  23.04.2008 г.			         гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			            ІІІ наказателен състав
на 25.03.2008 г.
в публично заседание в следния състав:
                                                              Председател: Евгения Рачева
секретар Свилен Александров
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д. № 20084410200065 по описа за 2008 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН.
С наказателно постановление №49/16.01.2008 г. на началника на РПУ гр.Левски, на В. В. (V. V.) от Р., гр.Б., ул.”P.”*, роден на * г., са наложени на осн. чл.182, ал.3, т.4 от ЗДвП административните наказания глоба в размер на 200,00 лв. и лишаване от право да управлява МПС за срок от 2 месеца за това, че на 16.01.2008 г. около 19:24 часа на ГП Е83 в с.Българене, км.48+513, управлява МПС – В. с рег.№ * с прикачено ремарке с цистерна марка „Б.” с рег.№ *, превозващ опасен товар, видно от * със скорост 73 км/ч при допустима за населено място 40 км/ч (превишение от 33 км/ч), засечена и фиксирана с техническо средство „Трафик радар” с №126/97 г., показана и видяна от водача по дата и час на засичане – нарушение на чл.130, ал.1 от ЗДвП.
Недоволен от така издаденото наказателно постановление (НП) е останал жалбоподателят В. В., който го обжалва и моли съда да го отмени като неправилно, необосновано и незаконосъобразно. Твърди, че отразените фактически констатации в обстоятелствената част на акта за установяване на административно нарушение (АУАН) и в НП не отговарят на действителната фактическа обстановка. Счита също така, че е нарушено правото му на защита, тъй като срещу него – р. гражданин, който не владее български – е съставен АУАН на български език в отсъствието на преводач. 
Ответникът не се представлява в с.з. и не изразява становище по жалбата.
Съобразявайки събраните по делото доказателства и доводите на страните, съдът намира за установено следното:
Видно от НП, на 16.01.2008 г. В. В. е отказал да го получи. Отказът му е удостоверен с подписа на един свидетел. Следователно НП следва да се счита за редовно връчено на жалбоподателя на 16.01.2008 г. С оглед датата на депозиране на жалбата пред наказващия орган – 18.01.2008г. – съдът счита, че последната е подадена в срока по чл.59, ал.2 от ЗАНН, поради което се явява допустима и следва да бъде разгледана.
При разглеждането й съдът съобрази следното:
Акт за установяване на административно нарушение (АУАН) №49 е съставен на 16.01.2008 г. от А.К. на длъжност мл.автоконтрольор при РПУ гр.Левски срещу В. В. за това, че последният на 16.01.2008 г. в 19:24 часа на ГП Е83 в с.Българене, км.48+513, управлява МПС – В. с рег.№ * с прикачено ремарке с цистерна марка „Б.” с рег.№ *, превозващ опасен товар, видно от * със скорост 73 км/ч при допустима за населено място 40 км/ч (превишение от 33 км/ч), засечена и фиксирана с техническо средство „Трафик радар” TR4 с №126/97 г., показана и видяна от водача дата, час и фиксирана скорост – нарушение на чл.130, ал.1 от ЗДвП.
В АУАН е вписан като очевидец на нарушението Н.Н., служител в РПУ-Левски, който е подписал акта в качеството на свидетел.
Жалбоподателят е подписал акта, като на редовете за обяснения и възражения е записал на румънски език „не е вярно” (изписаният текст бе преведен с помощта на назначения в хода на съдебното производство преводач). Видно е още от акта, че екземпляр от същия е бил връчен на В.В.. 
В съдебно заседание свидетелят А. К. потвърждава констатациите по акта. Същият пояснява, че по време на проверката полицаите говорили на водача на български език и че не е имало преводач, който да обясни на В. В. в какво се изразява нарушението му.
Представено е на л.10 от делото копие от страница от дневника на наряда, в която е отразено, че на посочените в АУАН дата и час е извършена проверка на жалбоподателя и му е съставен акт.
Жалбоподателят не оспорва компетентността на актосъставителя и наказващия орган. Служебно известно на съда е, че актосъставителят е сред лицата, определени да съставят актове по ЗДвП, а началникът на РПУ има правото да издава наказателни постановления (това е видно от приложената на л.11 от делото заповед на министъра на вътрешните работи), поради което съдът приема, че актът е съставен от оправомощено длъжностно лице и наказателното постановление е издадено от компетентен орган.
Жалбоподателят не се явява в с.з. и не дава обяснения по случая. 
Съдът намира, че е основателен наведения от В. В. в жалбата му довод за това, че е нарушено правото му на защита.
По безспорен начин в хода на делото се изясни, че проверката е извършена и АУАН е съставен на български език, срещу лице, което е чужд гражданин (невладеещ български език), без участието на преводач, и че при съставяне на АУАН на практика В. В. не се е запознал със съдържанието му (нарушение на чл.43, ал.1 от ЗАНН). По този начин грубо е нарушено правото на защита на жалбоподателя, който е бил лишен от възможността да направи своите възражения и даде обяснения още по време на съставянето на АУАН. Винаги е налице съществено нарушение на процесуалните правила, когато се нарушава правото на защита на дееца, а нарушаване на правото на защита винаги е налице, когато деецът е лишен от възможност да даде обяснения и да направи възражения в някоя от фазите, установени от ЗАНН – такива са напр. момента след съставяне на АУАН и предявяването му на нарушителя (когато деецът би следвало да има възможност в АУАН да напише обяснения и възражения – чл.42, т.8 от ЗАНН), 3-те дни след връчване на АУАН на дееца (когато той може да депозира възражения пред наказващия орган – чл.44, ал.1 от ЗАНН), 7-те дни след връчване на НП – когато може да се депозира жалба до съответния съд. Следователно винаги се ограничава правото на защита на дееца, когато напр. не му бъде предоставена възможност да се запознае с АУАН и да напише в него обяснения и възражения (както е станало в случая – поради незнанието на български език В. В. не е могъл реално да се защити), когато не му е връчен АУАН, когато не му е връчено НП и др.под.
Допуснатото съществено процесуално нарушение прави постановлението незаконосъобразно и е достатъчно основание НП да бъде отменено.
Съдът намира за основателно и възражението на адв.А. относно използваното техническо средство.
Видно от справка рег.№959/15.02.2008 г. на РПУ-Левски (л.19 от делото), техническото средство, посочено в АУАН и НП, не може да записва или заснема регистрационния номер на МПС.
Съгласно ЗДвП след изменението му с бр.51 от 2007 г. на ДВ, единствените технически средства и системи, които могат да използват контролните органи за установяване на нарушения, изразяващи се в управление на МПС с превишена скорост, са тези, заснемащи или записващи датата, точния час на нарушението и регистрационния номер на МПС, респ. само разпечатките от такива технически средства и системи са годни веществени доказателствени средства в административно-наказателното производство – аргумент от чл.165, ал.2, т.6 от ЗДвП и чл.189, ал.7 от ЗДвП. Разпоредбата на чл.182, ал.3 от ЗДвП в старата редакция на закона изрично посочваше два вида технически средства, с които може да се установява превишената скорост, а именно:
1.фиксиращи скоростта, датата и точния час;
2.заснемащи или записващи скоростта, датата, точния час и регистрационния номер на моторното превозно средство,
	
но, след като с бр.51 от 2007 г. на ДВ този текст е отменен, по аргумент от противното, при съобразяване и разпоредбите на чл.165, ал.2, т.6 и чл.189, ал.7 от ЗДвП, следва извода, че с влизане в сила на това изменение на закона (което бе продиктувано от необходимостта от синхронизация на нашето законодателство с европейското и с оглед преустановяване порочната практика на недобросъвестни служители на реда да „прикачат” чужди нарушения на невинни водачи на МПС) техническите средства, фиксиращи единствено скоростта, датата и точния час, не могат да се използват от контролните органи, и, след като не са регламентирани от закона като допустими технически средства, то с тях не може да се установяват административни нарушения. Тук е мястото да се отбележи, че изискването за заснемане или записване на регистрационния номер на моторното превозно средство се отнася както за техническите системи, така и за техническите средства, а не само за първите (както неправилно се опитват да тълкуват закона някои полицейски служители). Противното разбиране води до абсурдния извод, че и напр. апаратът за мерене на кръвно, кантар или Алкомер, които са все технически средства, могат да се използват за измерване скоростта на движение на автомобилите.
Представената на л.9 от делото разпечатката от радара TR 4 с №126, според която на 16.01.2008 г. в 19:24 часа има засечена скорост 73 км/ч, по изложените по-горе съображения няма стойност на веществено доказателствено средство и съдът не я цени като такова.
Изводът е, че скоростта на движение на автомобила не е установена по предвидения в закона ред (фиксирана е с радар, който обаче не може да се използва за засичане скоростта на движение на автомобилите според ЗДвП, тъй като нито записва, нито заснема рег. номер на автомобилите, и от разпечатката на който не става ясно чия скорост е засечена). 
С оглед всичко изложено съдът счита, че наказателното постановление се явява незаконосъобразно, поради което подлежи на отмяна.
При този изход на процеса направените по делото разноски от бюджета на съда следва да останат за сметка на държавата.
Предвид горното, съдът
Р Е Ш И :
ОТМЕНЯ на основание чл.63, ал.1 от ЗАНН наказателно постановление №49/16.01.2008 г. на началника на РПУ гр.Левски, с което на В. В. (V. V.) от Р., гр.Б., ул.”P.”*, роден на * г., са наложени на осн. чл.182, ал.3, т.4 от ЗДвП административните наказания глоба в размер на 200,00 лв. и лишаване от право да управлява МПС за срок от 2 месеца за това, че на 16.01.2008 г. около 19:24 часа на ГП Е83 в с.Българене, км.48+513, управлява МПС – В. с рег.№ * с прикачено ремарке с цистерна марка „Б.” с рег.№ *, превозващ опасен товар, видно от * със скорост 73 км/ч при допустима за населено място 40 км/ч (превишение от 33 км/ч), засечена и фиксирана с техническо средство „Трафик радар” с №126/97 г., показана и видяна от водача по дата и час на засичане – нарушение на чл.130, ал.1 от ЗДвП.
Решението подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр.Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено (съобщението до жалбоподателя да се изпрати на посочения на л.5 от делото адрес на защитника му адв.А.).
				                        РАЙОНЕН СЪДИЯ: