Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№					     19.06.2008 г.			               гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			                     ІІІ наказателен състав
на 20.05.2008 г.
в публичното заседание в следния състав:

 	                                                                         Председател: Евгения Рачева
секретар Свилен Александров
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д.  № 20074410200475 по описа за 2007 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН. 
С наказателно постановление №126/24.04.2007 г. на началника на РПУ гр.Белене, на А.А. от гр.С., *, ЕГН *, е наложено административното наказание глоба в размер на 100,00 лв. на осн. чл.179, ал.2 от ЗДвП за това, че на 26.03.2007 г. около 08:20 часа на път ІІ-52 в посока с.Бяла вода – с.Деков управлява лек автомобил „Л.” с рег. № *, като поради движение с несъобразена скорост със състоянието на пътя (неравности) допуска ПТП с движещия се пред него лек автомобил „Ф.” с рег.№ *, управляван от И.Н., който намаля скоростта си и избягва неравности по пътното платно – нарушение по чл.20, ал.2 от ЗДвП.
Недоволен от така издаденото наказателно постановление (НП) е останал жалбоподателят А. А., който го обжалва и моли съда да го отмени като неправилно и незаконосъобразно. Излага версия, според която на посоченото в НП място, на разрешен участък и със съобразена скорост предприел маневра изпреварване спрямо движещия се пред него автомобил, но последният, без да даде ляв пътепоказател, внезапно предприел маневра в лява посока, излязъл без предупреждение пред него, като вследствие на това между двата автомобила настъпил удар. Счита, че административнонаказващият орган не е спазил правилата на чл.57 от ЗАНН, тъй като механично е пренесъл част от изложената от актосъставителя обстановка без да я анализира, без да е обсъдил елементите от състава на нарушението и обстоятелствата по извършването му. Според жалбоподателя липсват реквизити от състава на административното нарушение по чл.20, ал.2 от ЗДвП и не е посочено за какво точно „несъобразяване на скоростта” му става въпрос. Жалбоподателят счита също така, че НП е постановено при неизяснена и неправилно приета от наказващия орган фактическа обстановка. Твърди, че констатациите в акта за установяване на административно нарушение (АУАН) са неправилни, неправилно е и отразяването на превозните средства по време на удара, в протокола за ПТП са разменени номерата на двата автомобила и скицата в този протокол не отразява действителното местоположение на двата автомобила един спрямо друг по време на удара, а в НП не е отразено и защо е прието, че той е виновен.

Ответникът не изпраща представител в с.з. и не изразява становище по жалбата. 
Съобразявайки събраните по делото доказателства и становищата на страните, съдът намира за установено следното:
С оглед датата на връчване на наказателното постановление на А. – 09.07.2007 г. – и датата на депозиране на жалбата му пред наказващия орган – 16.07.2007 г., видно от пощенското клеймо на плика, с който е изпратена (л.8 от делото) – съдът счита, че последната е подадена в срока по чл.59, ал.2 от ЗАНН, поради което се явява допустима и следва да бъде разгледана. 
Разгледана по същество, жалбата е неоснователна.
Акт за установяване на административно нарушение №126  е съставен на 26.03.2007 г. от Л.З., на длъжност мл.автоконтрольор при РПУ-Белене, срещу А.А. за това, че последният на 26.03.2007г. около 08:20 часа път ІІ-52 в посока с.Бяла вода – с.Деков управлява лек автомобил „Л.” с рег. № *, като поради движение с несъобразена скорост със състоянието на пътя (неравности) допуска ПТП с движещия се пред него лек автомобил „Ф.” с рег.№ *, управляван от И.Н., който намалява скоростта си и избягва неравности по пътното платно – нарушения по чл.20, ал.2 от ЗДвП.
Жалбоподателят е подписал акта, като е записал възражението, че не е съгласен с констатацията на контролните органи, тъй като бил предприел маневра изпреварване, а водачът пред него навлязъл в лявото платно, без да подаде ляв мигач. Видно е още от акта, че екземпляр от същия е получен от А..
Актът е съставен в присъствието на свидетеля И.П., който е присъствал при установяване на нарушението.
Жалбоподателят не оспорва компетентността на актосъставителя и на наказващия орган. Служебно известно на съда е, че актосъставителят е сред лицата, определени да съставят актове по ЗДвП, а началниците на РПУ имат правото да издават наказателни постановления – това се установява и от приложената на л.27 и л.28 от делото заповед на министъра на вътрешните работи №Із-189/08.02.2007г.  (приложената на л.26 от делото заповед не е относима към случая, тъй като не е действала по време на деянието и издаване на НП, а в предходен период) – поради което съдът приема, че актът е съставен от оправомощено длъжностно лице и наказателното постановление е издадено от компетентен орган.
Видно от изпратената с писмо рег.№3256/24.06.2007 г. на началника на РПУ-Белене преписка, след съставянето на АУАН А. е депозирал жалба до началника на РПУ-Белене, била е извършена проверка по случая, в хода на която са снети обяснения от И.М., изготвена е справка от гл.инсп.Р., началникът на РПУ-Белене е приел, че АУАН е съставен законосъобразно и е оставил жалбата без уважение, за което е уведомил А. (л.20-л.25 от делото). 
Жалбоподателят дава обяснения, които кореспондират с изложеното от него в жалбата му до съда. Версията му е, че се движил зад Г., намалил, за да премине насрещно движещ се бус, и предприел маневра изпреварване на автомобила пред него, като навлязъл в лявото платно; водачът на Г., без да се огледа и да подаде някакъв знак, излязъл в лявото платно пред жалбоподателя, последният се опитал да избегне удара и свил леко вдясно и затова се получил леко удара в дясната страна на Г.. Твърди, че се движил със скорост около 70 км/ч. 
Видно от представения в хода на съдебното следствие протокол за ПТП (л.24 от делото), има съставен такъв и в него е отразена фактическата обстановка, изложена и в АУАН, но е допусната грешка при обозначаване номерата на двата автомобила в схемата на ПТП, като номерата са разменени. За това, че е разменил неволно номерата в схемата, показания дава и разпитания по делото актосъставител Л. З.. Установява се още от показанията му, че същият е извършил оглед на местопроизшествието, провел е разговори с двамата водачи, участвали в ПТП. Констатирал е, че пътят е бил осеян с неравности и че ударът е настъпил в дясната лента по посока на движението им, където се е изляла антифризна течност или вода, и е взел предвид мястото на повредите по Ф., които са били отзад на бронята и вдясно на автомобила. Допълва, че било видимо, че водачът на Л. е управлявал с несъобразена скорост, понеже автомобилът на другия водач бил влачен минимум 20 метра и след това изхвърлен отстрани вляво от пътя след странично завъртане. Пояснява, че задал на жалбоподателя въпрос, защо ударът е вдясно на другия автомобил, а не в ляво, и защо щетите по Г. са от дясната му страна при положение, че Л. се движи в лявата лента и другият тръгне наляво да му сече пътя (каквато версия е изложил жалбоподателя), на което А. обяснил, че, след като видял, че другият водач се отклонява в ляво, променил посоката си на движение, за да избегне удара и решил да го изпревари отдясно.
Свидетелят И.М. дава показания, според които не е видял самия удар между двата автомобила, но видял двата автомобила след удара, като Г. бил напреко на пътя, а Л. била в лявото платно. Не е гледал дали има изтекла течност и къде. Заявява, че излязъл от десен завой и, ако ударът е станал в неговата лента за движение (той се движил след Л.), нищо не би му попречило да види удара.
Свидетелят И. Г., който е пътувал в автомобила на жалбоподателя, потвърждава изложената от последния версия.
В синхрон с показанията на актосъставителя и на отразените в АУАН констатации пък с показанията на свидетелите И.Н. – другият участник в ПТП-то, Ц. Д.(спътника на Н.) и И. П., колега на актосъставителя, присъствал при установяване на нарушението.
Безспорно по делото се изясни, че непосредствено преди удара между двата автомобила те са се разминали с автобус. Свидетелите В. И. и К. Е. – и двамата водачи на автобусите, които около времето на ПТП са преминали през мястото на произшествието – не са били очевидци на удара и показанията им не могат да служат за изясняване на обстоятелствата по делото.
С оглед наличието на две групи свидетели – първата, в която са И.М. и И. Г., и втората – актосъставителя, свидетеля по акта, И.Н. и Ц. Д., и описани два механизма на ПТП-то, съдът назначи автотехническа експертиза. От заключението на последната се установява, че произшествието е станало на прав и хоризонтален пътен участък; скоростите на движение на автомобилите са съответно 70 км/ч на „Ф.” и 90 км/ч на Л.; Г. се е движил по пътя към с.Деков, след него в същата посока се е движил автомобила Л.с по-голяма скорост; последният настига Г. и настъпва удар на автомобила Ф.в задната дясна част от предната лява част на Л., в резултат на който удар Г. се е завъртял и се е преместил наляво и напред по посоката си на движение, а Л. е продължил движението си и е изпреварил Г., като се е установил след него към с.Деков; разположението на автомобила Ф. напречно на средата на платното върху единичната средна линия след удара в задната дясна част определя мястото на удара в областта на средната разделителна линия; десният завой преди произшествието е на 1800 метра преди мястото на произшествието и видимостта към последното по посока с.Бяла вода-с.Деков е 900 метра, следователно свидетелят И. М. не е имал техническа възможност след излизане от десния завой да възприеме произшествието; изтичане на охладителна течност може да има на платното за движение след удара на разстояние от мястото на удара на 6-8 м в дясната лента при удар между двата автомобила, а след това в лявата, при преминаване на Л. в лявата лента след удара и по-голямо количество течност ще има в лявата лента, там, където е бил установен автомобила след произшествието; поради наличието на удар на Г. отзад в дясно и последвало движение с разполагането му при окончателното установяване в средата на платното се прави извода, че възможният удар между автомобилите е в областта на средната линия или в дясната лента; разположението на автомобила Г. в средата на платното за движение е невъзможно при удар на автомобила в задната дясна част и в лявата лента отляво на средната линия на около 1 м, така както е посочено в скицата на жалбоподателя (л.23 от делото); експертизата не изключва известни колебания на Г. в ляво и дясно за заобикаляне на неравности или при нормален ход във връзка с корекция траекторията на движение на автомобила с кормилната уредба, но при изпреварване на леки автомобили и скорост на движение 70 и 90 км/ч, следва да се осигури странична дистанция между тях, която в случая е следвало да бъде около 1,5-2 м, при която при налична странична дистанция и колебливо движение на изпреварвания автомобил няма да се получи контакт между двата автомобила; ударът на автомобил „Ф.” от автомобил „Л.” е тилен; водачът на последния, при условие, че Г. е заел лявата лента по посоката си на движение, е имал техническа възможност да предотврати произшествието с технически действия за намаляване скоростта на движение.
Заключението не е оспорено от страните по делото и съдът го приема като обективно, вярно и компетентно.
При анализ на целия доказателствен материал поотделно и в съвкупност, съдът прави следните изводи:
Изложените в АУАН констатации са верни. Показанията на актосъставителя и свидетеля по акта са безпристрастни, тъй като тези двама свидетели нямат някакви отношения с двамата участници в ПТП-то, а и показанията им са съответни на заключението на вещото лице, поради което съдът ги кредитира. Дори и да се предположи, че свидетелите И.Н. и Ц. Т. са заинтересовани да оневинят поведението на първия, след като техните показания са в синхрон с показанията на свидетелите З. и П. и заключението на вещото лице, следва да се приеме, че казаното от Н. и Т. е истина. Напротив, като противоречащи на останалия доказателствен материал, показанията на свидетеля И. Г. (който пък на свой ред е близък на жалбоподателя) следва да се изключат в тези им части, в които не съответстват на посочените по-горе показания и заключение, а по-конкретно – съдът не приема за истина твърдението, че ударът е станал в лявата част на платното за движение и то по описания начин: водачът на Л. бил подал сигнал за изпреварване, Г. в последния момент след това навлязъл в лявата лента. Все в тази връзка съдът не кредитира и показанията на свидетеля И. М. (също познат на жалбоподателя) в частта им, в която той заявява, че ако ударът бил станал в дясната част, той е щял да го види – тези му твърдения се опровергаха от заключението на вещото лице.
Дори и да се приеме за вярно, че жалбоподателят се е движил с твърдяната от него скорост 70 км/ч, то се оказва, че тази скорост не е била съобразена със състоянието на пътя и като не е предприел необходимите действия по намаляването й (при необходимост – и спиране на автомобила) именно той е станал причина за настъпилото ПТП. 
Не е налице допуснато нарушение на чл.57 от страна на наказващия орган, тъй като същият е направил проверка по случая, обсъдил е събраните доказателства и е издал НП, което е съответно на тях и на констатациите по АУАН. И в АУАН, и в НП ясно и пълно е отразена фактическата обстановка и е отразено в какво се изразява неправомерното поведение на А. – посочено е, че последният е допуснал ПТП с движещата се пред него кола, тъй като се е движил с несъобразена със състоянието на пътя скорост, който се характеризирал с неравности, и че другият водач е избягвал неравности по пътя, като намалява скоростта си. 
От всичко изложено може да се направи извода, че по време на проверката, съставянето на акта и издаването на наказателното постановление са спазени законовите разпоредби. Установи се, че А. е извършил нарушението по чл.20, ал.2 от ЗДвП. При определяне размера на наказанията наказващият орган е съобразил разпоредбата на чл.27, ал.2 от ЗАНН и е наложил наказанието в минимален размер. Определеното от наказващия орган наказание би способствало за постигане целите на административното наказание, визирани в чл.12 от ЗАНН – да се предупреди и превъзпита нарушителят към спазване на установения правен ред и се въздейства възпитателно и предупредително върху останалите граждани. 
С оглед горното съдът намира, че наказателното постановление следва да бъде потвърдено. Тъй като се установи, че жалбоподателят е извършил нарушенията, за които му е издадено наказателното постановление, на основание чл.84 от ЗАНН, във вр. с чл.189, ал.3 от НПК А. следва да бъде осъден да заплати в полза на РС-Левски по сметка на ВСС-София направените по делото разноски от бюджета на съда общо в размер на 267,00 лв. (по осем лева пътни разноски на свидетелите З., П., М. и Е., 20,00 лв. пътни разноски на свидетеля Ц. Д. и 215,00 лв. за вещото лице).
Предвид изложеното, съдът

Р   Е   Ш    И :

ПОТВЪРЖДАВА на основание чл.63, ал.1 от ЗАНН наказателно постановление №126/24.04.2007 г. на началника на РПУ гр.Белене, с което на А.А. от гр.С., *, ЕГН *, е наложено административното наказание глоба в размер на 100,00 лв. на осн. чл.179, ал.2 от ЗДвП за това, че на 26.03.2007 г. около 08:20 часа на път ІІ-52 в посока с.Бяла вода – с.Деков управлява лек автомобил „Л.” с рег. № *, като поради движение с несъобразена скорост със състоянието на пътя (неравности) допуска ПТП с движещия се пред него лек автомобил „Ф.” с рег.№ *, управляван от И.Н., който намаля скоростта си и избягва неравности по пътното платно – нарушение по чл.20, ал.2 от ЗДвП – като ЗАКОНОСЪОБРАЗНО.
ОСЪЖДА на осн. чл.84 от ЗАНН, във вр. с чл.189, ал.3 от НПК А.А. със сочена по-горе самоличност, ДА ЗАПЛАТИ в полза на РС-Левски по сметка на ВСС-София деловодни разноски в размер на 267,00 лв.
РЕШЕНИЕТО подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр.Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено (съобщението на жалбоподателя да се изпрати на посочения от него в жалбата му адрес).

 			                   РАЙОНЕН  СЪДИЯ: