Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№  				  	  21.04.2008 г.			         гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			            ІІІ наказателен състав
на 18.03.2008 г.
в публично заседание в следния състав:

                                                              Председател: Евгения Рачева
                       
секретар Свилен Александров
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д. № 20084410200045 по описа за 2008 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

	Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН.
	С наказателно постановление № 1144/12.06.2007 г. на началника на РПУ-Левски, на В.С. от гр.Р., ул.„С.Д. Б.” №***, ЕГН **********, е наложено на осн. чл.183, ал.2, т.3 от ЗДвП административното наказание глоба в размер на 20,00 лв. за нарушение на чл.6, т.1 от ЗДвП – за това, че на 07.06.2007 г. около 18:30 часа на ГП Е83, км.42+372, разклон за с.Козар Белене, управлява лек автомобил с рег. № ******* като нарушава зоната на пътен знак Б 2 – и на осн. чл.3, ал.1, т.13 от Наредба № І-139/02 г. на МВР са му отнети 7 контролни точки.
Недоволен от така издаденото наказателно постановление (НП) е останал жалбоподателят В. С., който го обжалва и моли съда да го отмени като незаконосъобразно и неправилно. Счита, че НП е издадено при съществени нарушения на материалния и процесуалния закон. Твърди, че нарушението не е описано ясно в НП, не е конкретизирано по какъв начин е нарушил зоната на пътен знак Б2, нарушена е и разпоредбата на чл.57, ал.1, т.5 от ЗАНН относно обстоятелствата, при които е извършено нарушението и доказателствата, които го потвърждават. Твърди, че не е извършил описаното нарушение. Оспорва компетентността на административнонаказващия орган, тъй като той не бил сред лицата, визирани в чл.189, ал.4 от ЗДвП, действал към датата на издаване на НП. Моли също така да му бъдат възстановени отнетите контролни точки и да му бъде върнат контролния талон.	Ответникът не се представлява в с.з. и не изразява становище по жалбата. 
Съобразявайки събраните по делото доказателства и доводите на страните, съдът намира за установено следното:
Твърдяното нарушение е извършено на 07.06.2007 г., т.е. преди  да бъде приета разпоредбата на чл.189, ал.5 от ЗДвП (бр.51/2007 г. на ДВ), и, въпреки че е наложено наказание глоба в размер на 20,00 лв., след като за дееца по-благоприятен е законът, действал към момента на извършване на нарушението, то следва да се приеме, че жалбата е допустима от гледна точка на предмета й. 
Върху наказателното постановление не е отразена датата на връчването му на жалбоподателя, поради което съдът приема, че като е депозирал жалбата си пред наказващия орган на 23.01.2008 г. (видно от пощенската разписка на л.9 от делото), С. е спазил 7-дневния срок по чл.59, ал.2 от ЗАНН, поради което жалбата се явява допустима и от гледна точка на срока, и следва да бъде разгледана. 
Разгледана по същество, жалбата е неоснователна.
Акт за установяване на административно нарушение (АУАН) №1144 е съставен на 07.06.2007 г. от А.К. на длъжност мл.автоконтрольор при РПУ-Левски, срещу В.С. за това, че последният на 07.06.2007 г. около 18:30 часа на ГП Е83, км.42+372, разклона за с.Козар Белене, като водач на лек автомобил с рег. № ***** ** нарушава зоната на пътен знак “Б 2”– нарушение на чл.6, т.1 от ЗДвП.
В акта е вписан като очевидец на нарушението служителя на РПУ гр.Левски Н.Н., който е подписал акта в качеството на свидетел.
Жалбоподателят е подписал акта, като не е записал обяснения или възражения. Видно още от АУАН, С. е получил екземпляр от същия.
Жалбоподателят се явява в с.з. и дава обяснения, според които не е извършил нарушение, тъй като бил спрял на знака „Стоп”. 
Същият не оспорва компетентността на актосъставителя, но оспорва компетентността на наказващия орган. 
Видно от приложената на л.8 от делото заповед на министъра на вътрешните работи №Із-189/08.02.2007г., актосъставителят е сред лицата, определени да съставят актове по ЗДвП, а началниците на РПУ имат правото да издават наказателни постановления, поради което съдът приема, че актът е съставен от оправомощено длъжностно лице и наказателното постановление е издадено от компетентен орган. Началникът на РПУ е сред лицата, визирани в чл.189, ал.4 от ЗДвП, тъй като именно с горепосочената заповед е оправомощен от министъра на вътрешните работи да издава НП. 
Представени са на л.л. 6 и 7 от делото копия от страници от дневника на наряда, видно от които на посочените в АУАН дата и час е извършена проверка на жалбоподателя и му е съставен акт.
От показанията на разпитаните в съдебно заседание свидетели К. и Н. се установява, че записаното в акта отговаря на действителността и че жалбоподателят нито за миг не е спрял на знака Б2 “Спри! Пропусни движещите се по пътя с предимство!”. И двамата свидетели са категорични, че са били на такова място и разстояние от знака, че са имали много добра видимост към кръстовището и знака. К. и Н. добросъвестно излагат фактите, които са им известни, показанията им са безпротиворечиви, казаното от тях е съответно на останалия доказателствен материал – акта за установяване на административно нарушение и копието от страницата от дневника на наряда – поради което съдът дава вяра на свидетелските показания на К. и Н.. 
Твърдението на С., че е спрял на знака Б2, противоречи на събрания доказателствен материал по делото. 
Съгласно чл.189, ал.2 от ЗДвП редовно съставените актове по този закон имат доказателствена сила до доказване на противното. По искане на жалбоподателя бе разпитана свидетелката Г. М. – негова приятелка – но следва да се отбележи, че с показанията на последната не се доказа истинността на версията на С., тъй като има разминаване между показанията на тази свидетелка и обясненията на жалбоподателя. Според последния, той спрял за миг на знака „Стоп”, веднага се изтеглил напред и, без да спира повече, продължил в посока Русе; когато приключила проверката С. настигнал изчакалата го свидетелка и само й махнал, че продължават, не е спирал и не са провеждали разговор там на място. По тези въпроси М. даде коренно противоположни показания – според нея жалбоподателят, след като спрял само за миг на знака „Стоп”, изнесъл се напред, спрял на ръба на главния път и тогава вече потеглил отново; след като изчакала на баира да приключи проверката и жалбоподателят да я настигне, последният дошъл при нея и спътника й, спрял автомобила и провели разговор, по време на който С. ги уведомил, че са му съставили акт. 
При анализа на показанията на М. съдът достига до следните изводи:
Дори и да се приеме, че свидетелката наистина е пътувала тогава с жалбоподателя, но в друг автомобил, на зададените й от съда въпроси (които бяха зададени преди това и на жалбоподателя), за които М. не беше подготвена, същата даде показания коренно противоположни на обясненото от С., а тези противоречия поставят под съмнение достоверността на казаното от свидетелката, която явно се стремеше да помогне в изграждането на защитната версия на жалбоподателя. Съдът счита, че свидетелката не дава обективни показания както предвид обстоятелството, че е приятелка на С. и е обяснимо пристрастието й в случая (следва да се отбележи, че, особено в случаите, когато свидетелят е близък на жалбоподателя, показанията му би следвало да са много убедителни, за да се приемат за обективни и верни и чрез тях да може да се обори доказателствената сила на АУАН, а в случая показанията на М. не бяха такива), така и предвид обстоятелството, че показанията й противоречат на тази част от обясненията на жалбоподателя, за която не са съгласували изявленията си, а и на показанията на другите свидетели – актосъставителя и свидетеля по акта – чиито  показания, както бе изтъкнато по-горе, съдът прие за верни, следователно в хода на съдебното производство не бе оборена доказателствената сила на акта за установяване на административно нарушение и съдът отхвърля защитната версия на жалбоподателя като недоказана и невярна. 
Не може да се приеме с категоричност, че в автомобила на М. е пътувал и друг човек, въпреки че в този смисъл са показанията й и обясненията на жалбоподателя (предвид установените несъответствия в казаното от двамата, би било вероятно твърдението за наличието на трети човек също да е част от предварително съгласуваната защитна версия на С.), и, след като жалбоподателят не посочи данни за друг свидетел, който да бъде призован, нито пък го доведе в съдебно заседание, за да бъде разпитан, съдът счита, че са събрани всички относими и необходими за изясняване на обективната истина по делото доказателства.
Относно останалите наведени в жалбата на С. доводи може да се отбележи, че нарушението е описано ясно, текстовата му част е съответна на посочената като нарушена разпоредба на чл.6, т.1 от ЗДвП и посочената като основание за наказанието разпоредба на чл.183, ал.2, т.3 от ЗДвП, в НП е посочено и доказателството, въз основа на което се издава постановлението (АУАН №1144/07.06.2007 г.), посочен е и свидетелят, който е съставил акта (А. К.), и по никакъв начин не могат да се приемат за основателни възраженията на С. за неяснота относно допуснатото нарушение и за липса на доказателства, които го потвърждават. 
Видно от съставения акт и останалия доказателствен материал, не са налице пропуски в процедурата по установяване на нарушението, не са допуснати съществени процесуални нарушения, нито пък такива, които да са ограничили правото на защита на С..
От всичко изложено следва извода, че по време на проверката, съставянето на акта и издаването на наказателното постановление са спазени законовите разпоредби от страна на актосъставителя и наказващия орган, и, след като се установи, че жалбоподателят е извършил нарушението по чл.6, т.1 от ЗДвП, като на посочените място, дата и час при управление на лекия автомобил не е спрял на знака Б2, и че правилно е санкциониран от наказващия орган с предвидената за нарушението глоба от 20,00 лв., наказателното постановление се явява законосъобразно и следва да бъде потвърдено. Постановеното от наказващия орган наказание би способствало за постигане целите на административното наказание, визирани в чл.12 от ЗАНН – да се предупреди и превъзпита нарушителят към спазване на установения правен ред и се въздейства възпитателно и предупредително върху останалите граждани. Може да се допълни, че в наказателното постановление правилно е определен и броят на отнетите контролни точки – според Наредба №І-139/02 г. на министъра на вътрешните работи (именно тя се прилага в случая съгласно разпоредбата на §2 от ПЗР на Наредба №Із-1959 от 27.12.2007 г. на министъра на вътрешните работи) за неспиране на пътен знак "Спри! Пропусни движещите се по пътя с предимство!" се отнемат 7 к.т. (Особеното искане на жалбоподателя за връщането на контролния талон не подлежи на разглеждане по реда на настоящото производство.)
Предвид горното, съдът

				     Р Е Ш И:

ПОТВЪРЖДАВА на основание чл.63, ал.1 от ЗАНН наказателно постановление № 1144/12.06.2007 г. на началника на РПУ–Левски, с което на В.С. от гр.Р., ул.“С.Д. Б.” №***, ЕГН **********, е наложено на осн. чл.183, ал.2, т.3 от ЗДвП административното наказание глоба в размер на 20,00 лв. за нарушение на чл.6, т.1 от ЗДвП – за това, че на 07.06.2007 г. около 18:30 часа на ГП Е83, км.42+372, разклон за с.Козар Белене, управлява лек автомобил с рег. № ******* като нарушава зоната на пътен знак Б 2 – и на осн. чл.3, ал.1, т.13 от Наредба № І-139/02 г. на МВР са му отнети 7 контролни точки.
РЕШЕНИЕТО подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр.Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено.

						                             РАЙОНЕН  СЪДИЯ: