Р  Е  Ш  Е  Н  И  Е

№           				  08.05.2008 г.			         гр.Левски

В  ИМЕТО НА НАРОДА

Левченски районен съд			            ІІІ наказателен състав
на 08.04.2008 г.
в публичното заседание в следния състав:

                                                               Председател:Евгения Рачева
секретар Свилен Александров
като разгледа докладваното от съдия Рачева
а.н.д.  № 20084410200097 по описа за 2008 г.
и на основание данните по делото и закона, за да се произнесе, взе предвид следното:

Производството е по реда на чл.59 и следващите от ЗАНН.
С наказателно постановление № 379/15.03.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, на И.Х. от гр.С., ж.к.”Д.-*” бл.**, вх.*, ет.*, ап.**, ЕГН *, е наложено административно наказание глоба в размер на 30,00 лв. на осн. чл.182, ал.1, т.4 от ЗДвП (в редакцията на закона преди изменението от бр.51 от 2007 г. на ДВ) за това, че на 28.02.2007 г. около 10:12 часа на ГП Е83 в с.Българене, км.48+513, управлява лек автомобил с рег. № * със скорост 96 км/ч при допустима за населено място 50 км/ч, засечена с техническо средство „Трафик радар” с №126/97 г. и показана на водача – нарушение по чл.21, ал.1 от ЗДвП – и на осн. чл.3, ал.1, т.11, б.”в” от Наредба № І-139/02 г. на МВР са му отнети 12 контролни точки.
Недоволен от така издаденото наказателно постановление е останал жалбоподателят И.Х., който го обжалва и моли съда да го отмени като незаконосъобразно поради нарушения на чл.57 от ЗАНН. Счита, че да допуснати нарушения на процесуалните правила при съставяне на акта за установяване на административното нарушение (АУАН) и при издаване на наказателното постановление (НП). Твърди, че с техническото средство не е засечена скоростта на управлявания от него автомобил. Изразява и мнение, че спирането за проверка е станало извън населеното място, тъй като полицейският автомобил бил скрит точно след табелата за обозначаване на края на населеното място. Твърди, че в автомобила му имало още един човек, който би могъл да потвърди, че в АУАН не е отразена истинската фактическа обстановка.  
Ответникът не изпраща представител в с.з. и не изразява становище по жалбата. 
Съобразявайки събраните по делото доказателства и доводите на страните, съдът намира за установено следното:
Върху наказателното постановление не е отразена датата на връчването му на жалбоподателя, поради което съдът приема, че като е депозирал жалбата си пред наказващия орган на 12.02.2008 г. (видно от пощенското клеймо на плика, с който е изпратена – л.9 от делото), Х. е спазил 7-дневния срок по чл.59, ал.2 от ЗАНН, поради което жалбата се явява допустима и следва да бъде разгледана. 
Разгледана по същество, жалбата е неоснователна.
Акт за установяване на административно нарушение (АУАН) №379 е съставен на 28.02.2007 г. от Н.Н., на длъжност автоконтрольор при РПУ гр.Левски, срещу И.Х. за това, че последният на 28.02.2007 г. в 10:12 часа в с.Българене на ГП Е83, км.48+513, посока гр.Русе, управлява лек автомобил с рег. № * със скорост 96 км/ч в населено място, измерена и фиксирана с техническо средство Трафик радар TR 4 с №126/97, показана и видяна от водача – нарушение на чл.21, ал.1 от ЗДвП.
В акта е записан като очевидец на нарушението М.А., който е подписал акта в качеството на свидетел. 
Жалбоподателят е подписал акта, като не е записал обяснения или възражения, и е получил екземпляр от същия.  
Х. не се явява в съдебно заседание. 
В жалбата е изразено някакво съмнение относно компетентността на актосъставителя. Следва да се отбележи, че последният изрично е посочил в АУАН длъжността си – автоконтрольор (а не както твърди жалбоподателя „полицай към РПУ”). Служебно известно на съда е, че актосъставителят е сред лицата, определени да съставят актове по ЗДвП, а началниците на РПУ имат правото да издават наказателни постановления – това се установява и от приложената на л.8 от делото заповед на министъра на вътрешните работи №Із-189/08.02.2007 г., поради което съдът приема, че актът е съставен от оправомощено длъжностно лице и наказателното постановление е издадено от компетентен орган. 
Представено е на л.6 от делото копие от страница от дневника на наряда, видно от която на посочените в АУАН дата и час е извършена проверка на жалбоподателя и му е съставен акт.
Видно от приложената на л.7 от делото разпечатка, на 28.02.2007 г. в 10:12 часа има засечена скорост 96 км/ч с посочения в АУАН и НП радар, който към датата на деянието е бил законоустановено техническо средство (вж. чл.182, ал.3, т.1 от ЗДвП в редакцията му преди изменението с бр.51 от 2007 г. на ДВ). 
Видно от справката рег.№1188/10.03.2008 г. на ОДП-Плевен, ведно с приложения към нея протокол (л.16 и л.17 от делото), техническото средство, с което е засечена скоростта, към датата на твърдяното нарушение е било преминало годишна метрологична проверка.
От показанията на свидетелите Н. и А. се установява, че записаното в акта отговаря на действителността и че регистрираната с апарата скорост е именно скоростта на управлявания от Х. автомобил в с.Българене на посочените дата и час. И двамата са категорични, че са били на повече от 300 метра навътре в селото от табелата, обозначаваща края му, и че към момента на засичане на скоростта в близост до Х. не е имало други автомобили. Свидетелите добросъвестно излагат фактите, които са им известни, показанията им са безпротиворечиви и съответни на акта за установяване на адм. нарушение, страницата от дневника на наряда и разпечатката от радара, поради което съдът им дава вяра.
Възраженията, изложени в жалбата на Х., са неоснователни, по следните съображения:
Видно е от АУАН, че изрично е подчертано качеството на свидетеля, който се подписал в акта – очевидец. Неоснователно е и възражението относно липсата на двама свидетели, които би следвало, според жалбоподателя, да се впишат в АУАН. Съгласно чл.189, ал.1 от ЗДвП актовете, с които се установяват нарушенията по този закон, се съставят от длъжностните лица на службите за контрол, а съгласно чл.189, ал.3 от ЗДвП свидетел по акта може да бъде и служебно лице. Щом посоченият в АУАН свидетел е очевидец на нарушението, то, като е съставен акта в присъствието само на един свидетел, изобщо не е налице допуснато нарушение на ЗАНН – този закон е установил правилото за необходимостта на поне двама свидетели в случаите когато няма очевидец на нарушението или свидетел на установяването му – и в този смисъл неправилно се явява тълкуването на разпоредбите на ЗАНН от страна на Х.. Това негово тълкуване е в разрез както с буквата и духа на закона, така и с трайно установената безпротиворечива практика на съдилищата от Плевенския регион. Отделно следва да се отбележи, че по делото не бяха представени от страна на жалбоподателя никакви доказателства за това, да е имало и други очевидци на нарушението – не бе посочен, нито доведен, за разпит човекът, който, според Х., е пътувал тогава с него в автомобила, следователно твърдението на жалбоподателя се явява голословно и, след като не е доказано, съдът го счита за невярно и приема, че не е имало друг човек в автомобила, управляван от Х..
Както в АУАН, така и в НП, са отразени пълно обстоятелствата на нарушението и много ясно и точно е посочено мястото на нарушението – главен път Е 83 в с.Българене, км.48+513. Посочена е и нарушената от страна на Х. норма на закона – чл.21, ал.1 от ЗДвП. 
По отношение възраженията във връзка с радара може да се отбележи следното: Отново голословни се явяват твърденията на жалбоподателя, че се движил в колона от автомобили. Като се има предвид и обстоятелството, че това твърдение не само не се подкрепи с доказателства, но дори бе оборено от показанията на разпитаните свидетели, съдът намира, че и то е невярно. И в АУАН, и в НП много ясно и конкретно са посочени часът и минутите на нарушението, които се потвърждават и от разпечатката от радара. Техническото средство е индивидуализирано – ТR4 с №126/97 г. Радарът е бил технически изправен и преминал годишна метрологична проверка, и е от законоустановения към момента на нарушението вид по чл.182, ал.3, т.1 от ЗДвП (изм.). 
Твърдението, че полицаите се намирали извън границите на населеното място, също се оказва невярно, тъй като бе оборено с показанията на свидетелите Н. и А., които са категорични, че са били навътре в селото на повече от 300 метра от табелата, обозначаваща края на с.Българене.
Видно от съставения акт, не са налице пропуски в процедурата по установяване на нарушението. Съгласно чл.189, ал.2 от ЗДвП редовно съставените актове по този закон имат доказателствена сила до доказване на противното. Жалбоподателят не представи доказателства, с които да обори констатациите по акта и да подкрепи твърденията си. Наказателното постановление е обосновано, тъй като се подкрепя от представените и обсъдени по делото доказателства.
От всичко изложено може да се направи извода, че по време на проверката, съставянето на акта и издаването на наказателното постановление са спазени законовите разпоредби и след като се установи, че жалбоподателят е извършил нарушението по чл.21, ал.1 от ЗДвП, като е управлявал с 46 км/ч по-бързо от максимално допустимата скорост за населеното място и че правилно е санкциониран от наказващия орган с предвидената за нарушението глоба от 30,00 лв. (съобразно редакцията на ЗДвП към момента на извършване на нарушението, която е по-благоприятна за дееца предвид по-лекото наказание, в сравнение с предвиденото според сега действащата разпоредба на чл.182 от ЗДвП), наказателното постановление се явява законосъобразно.
Определеното от наказващия орган наказание би способствало за постигане целите на административното наказание, визирани в чл.12 от ЗАНН – да се предупреди и превъзпита нарушителят към спазване на установения правен ред и се въздейства възпитателно и предупредително върху останалите граждани. 
Може да се допълни, че в наказателното постановление правилно е определен и броят на отнетите контролни точки – според Наредба №І-139/02 г. на министъра на вътрешните работи (именно тя се прилага в случая съгласно разпоредбата на §2 от ПЗР на Наредба №Із-1959 от 27.12.2007 г. на министъра на вътрешните работи) за допуснатото от жалбоподателя нарушение се отнемат 12 к.т.
С оглед всичко изложено съдът намира, че наказателното постановление следва да бъде потвърдено, поради което
 
Р Е Ш И :

ПОТВЪРЖДАВА на основание чл.63, ал.1 от ЗАНН наказателно постановление № 379/15.03.2007 г. на началника на РПУ гр.Левски, с което на И.Х. от гр.С., ж.к.”Д.-*” бл.**, вх.8, ет.*, ап.**, ЕГН *, е наложено административно наказание глоба в размер на 30,00 лв. на осн. чл.182, ал.1, т.4 от ЗДвП (в редакцията на закона преди изменението от бр.51 от 2007 г. на ДВ) за това, че на 28.02.2007 г. около 10:12 часа на ГП Е83 в с.Българене, км.48+513, управлява лек автомобил с рег. № * със скорост 96 км/ч при допустима за населено място 50 км/ч, засечена с техническо средство „Трафик радар” с №126/97 г. и показана на водача – нарушение по чл.21, ал.1 от ЗДвП – и на осн. чл.3, ал.1, т.11, б.”в” от Наредба № І-139/02 г. на МВР са му отнети 12 контролни точки.
РЕШЕНИЕТО подлежи на касационно обжалване пред Административен съд гр. Плевен в 14-дневен срок от съобщението до страните, че е изготвено.

				                              РАЙОНЕН  СЪДИЯ: